Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа № 520/29625/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» про стягнення податкового боргу, 

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» до бюджету податковий борг на загальну суму розмірі 264 012,66 грн.
В обґрунтування позову покликається на те, що за платником податків обліковується податковий борг, який виник на підставі заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Тому сума непогашеної платником податкової заборгованості підлягає стягненню у судовому порядку. Просить позов задовольнити.
08.12.2025 позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог у справі № 520/29625/25, у якій зазначено, що у зв`язку з поданням відповідачем уточнюючих податкових декларацій та зміною розміру узгоджених податкових зобов`язань, первісно заявлений до стягнення податковий борг підлягає зменшенню. У вказаній заяві позивач зазначив, що з урахуванням поданих відповідачем уточнюючих декларацій, наявних переплат, часткового примусового стягнення коштів та перерахунку податкових зобов`язань, залишок податкового боргу товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» станом на дату подання заяви становить 21444,77 грн, з яких: 7964,21 грн - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та 13480,56 грн - орендна плата з юридичних осіб. З огляду на викладене, позивач просив суд розглянути справу з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог та стягнути з відповідача податковий борг у зазначеній сумі.
Також 23.12.2025 відповідачем подано до суду додаткові пояснення, у яких зазначено, що після подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, а саме 16.12.2025, контролюючим органом у примусовому порядку здійснено списання коштів з рахунку відповідача у сумі 500,00 грн у рахунок погашення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується даними інтегрованої картки платника податків.
Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позовом. Наводить аргументи про те, що заявлена до стягнення сума податкового боргу є завищеною, оскільки у 2022 році ТОВ «Симург і Ко» було звільнене від сплати орендної плати за землю та податку на нерухоме майно у зв`язку з розташуванням земельних ділянок і об`єктів нежитлової нерухомості у м. Краматорськ Краматорської міської територіальної громади Донецької області, яка віднесена до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, що передбачено підпунктами 69.14 та 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у редакціях, чинних на спірний період. 
Ухвалою суду від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» зареєстроване як юридична особа 05.08.2010 та перебуває на податковому обліку в головному управлінні ДПС у Харківській області як платник податків за основним місцем обліку, а також у головному управлінні ДПС у Донецькій області за неосновним місцем обліку, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Зі змісту зведеного розрахунку сум податкового боргу, сформованого на підставі даних інтегрованих карток платника в ІКС «Податковий блок», убачається, що за ТОВ «СИМУРГ І КО» станом на дату звернення контролюючого органу до суду обліковувався податковий борг у загальній сумі 264012,66 грн, який виник:
- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 47857,95 грн, що сформувався на підставі податкової декларації з податку на нерухоме майно від 21.02.2022 № 9037418385, з терміном сплати 29.04.2022;
- з орендної плати з юридичних осіб у сумі 216154,71 грн, що виникла на підставі податкової декларації з плати за землю від 21.02.2022 № 9037399681, з терміном сплати 30.03.2022.
26.02.2025 контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ю» №0000216-1302-0599 про наявність у товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» податкового боргу, який станом на дату її формування становив 264012,66 грн. Зазначену податкову вимогу направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено останньому 06.03.2025.
Відомостей про оскарження податкових повідомлень-рішень та вимоги сторонами не надано та судом не встановлено.
Під час розгляду справи у суді, з урахуванням поданих відповідачем уточнюючих декларацій, наявних переплат, часткового примусового стягнення коштів та перерахунку податкових зобов`язань, залишок податкового боргу товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» станом на дату подання заяви становить 21444,77 грн, з яких: 7964,21 грн - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та 13480,56 грн - орендна плата з юридичних осіб.
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку. Водночас, правомірність нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків не входить до предмета розгляду у цій справі (постанова Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 160/13436/22).
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема і пені, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання (що включає і нараховану пеню), чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше (постанова Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі № 160/15166/22).
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Отже, право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, що його обслуговують, залежить від наявності в останнього податкового боргу. При цьому, за умови існування такого боргу, податковий орган набуває право на здійснення за платника податків заходів щодо його погашення, зокрема і шляхом його стягнення (в тому числі, і в судовому порядку) лише у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання протягом 30 днів після надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Як визначено у пункті 59.5 цієї ж статті ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Так, згідно з пунктом 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 ПК України).
За правилами абзаців першого, другого пункту 42.5 статті 42 ПК України У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Системний аналіз зазначених положень свідчить про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. При цьому законодавчі приписи щодо формування та направлення вимоги про стягнення податкового боргу вважаються виконаними у разі її надіслання рекомендованим листом з повідомленням за місцезнаходженням/податковою адресою платника податків. Таке надіслання може бути виконано як контролюючим органом за основним місцем обліку, так і контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Відповідно до пункту 45.2 статті 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Пунктом 10 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (тут і далі - Закон № 755-IV; у редакції, чинній на час надіслання податкової вимоги) встановлено, що до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, належить, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
За змістом статті 9 Закону № 755-IV відомості до ЄДР про юридичну особу, в тому числі щодо її місця знаходження, вносяться відповідно до інформації, наданої самою юридичною особою, і така інформація має бути достовірною.
Верховний Суд сформував усталений підхід щодо питання додержання контролюючим органом встановленого порядку надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги як передумови для подання позову про стягнення суми податкового боргу з рахунків платника податків в контексті прийнятності використання адреси, яка зазначена в ЄДР, яка зводиться до того, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків (зокрема, але не виключно, у постановах від 31 січня 2024 року (справа № 140/12235/21), від 09 жовтня 2018 року (справа № 820/1864/17), від 21 липня 2022 року (справа № 640/30785/20)).
Отже, для цілей податкового обліку і, відповідно, комунікації із платником податків - юридичною особою, податковий орган використовує адресу, яка відображена в ЄДР і відповідає місцезнаходженню такої юридичної особи.
З огляду на викладене вище, суд прийшов переконання про те, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога, які є предметом розгляду у цій справі, вважаються врученими платнику податків належним чином. 
Доказів оскарження податкової вимоги в адміністративному або судовому порядку сторонами не надано, а судом не встановлено, відтак суми грошових зобов`язань є узгодженими. 
Докази погашення оспорюваної податкової заборгованості, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в матеріалах справи відсутні.
Доводи відповідача про те, що у рахунок погашення заборгованості з податкового боргу, а саме щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 500,00 грн, які в автоматичному режимі списані з рахунків відповідача, а відтак сума заборгованості із цього податку становить 7464,21 грн, суд оцінює критично виходячи з наступного.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах, відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Незважаючи на встановлений ч.2 ст.77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Наведене вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.
Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.
Відповідачем на підтвердження автоматичного списання коштів з рахунків позивача надано витяг як паперовий документ ІКП нерухомість щодо відповідача.
Суд установив, відповідно до вказаних відомостей дійсно 16.12.2025 здійснено податкову операцію на суму 500,00 грн. Зменшено боргу минулих рокiв Додаток 2. розрахунок у частинi об`єктiв нежитлової нерухомостi до податкової декларацiї з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної дiлянки № 9037418381 вiд 21.02.2022; платiжне доручення № DPS45FDDECCB98D0 A8AE0630A214207A6F 2 вiд 16.12.2025, податкова заборгованість становить 22279,90 грн.
Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що подані докази не підтверджують у повній мірі списання цих коштів у рахунок погашення вищевказаної заборгованості, яка становить у розмірі 7964,21 грн та саме за цим податковим зобов`язанням.
Щодо доводів відповідача про те, що у 2022 році ТОВ «Симург і Ко» було звільнене від сплати орендної плати за землю та податку на нерухоме майно у зв`язку з розташуванням земельних ділянок і об`єктів нежитлової нерухомості у м. Краматорськ Краматорської міської територіальної громади Донецької області, яка віднесена до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, що передбачено підпунктами 69.14 та 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у редакціях, чинних на спірний період, суд відмічає, що правомірність нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків не входить до предмета розгляду у цій справі. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 160/13436/22.
Пунктом 87.1 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
За змістом пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Пунктом 95.4 ст.95 ПК України визначено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем суб`єктом владних повноважень відсутні.
23.12.2025 відповідачем подано до суду клопотання про долучення доказів, у якому зазначено, що у зв`язку з розглядом справи № 520/29625/25 товариством з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. На підтвердження факту сплати таких витрат відповідач просив долучити до матеріалів справи копії платіжних інструкцій № 2250 від 19.12.2025. та № 2251 від 20.12.2025.
У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що оскільки позовні вимоги задоволено з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а відтак понесені судові витрати відповідача необхідно покласти на останнього. 
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов головного управління ДПС у Донецькій області до товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» про стягнення податкового боргу – задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО» до бюджету з рахунків у банках, що обслуговують платника податків податкову заборгованість у сумі у сумі 21444,77 грн (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 7964,21 грн; орендна плата з юридичних осіб у сумі 13480,56 гривень).
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В решті позовних вимог відмовити. 
Учасники справи:
позивач головне управління Державної податкової служби у Донецькій області - місцезнаходження - Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок №59, ЄДРПОУ 44070187;
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СИМУРГ І КО», місцезнаходження - Харківська область, місто Харків, вулиця Лисаветинська, будинок №5В, квартира №3, код ЄДРПОУ 37230888.
Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова