номер провадження справи 22/187/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 Справа № 908/2910/25
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.
за участю представників учасників справи: 
від позивача - Мироненко Н.О., самопредставництво, витяг з ЄДРЮО
від відповідача-1 - не з`явився 
від відповідача-2 - адвокат Кокін А.Ж., ордер АР № 1282946 від 16.12.2025
Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2910/25
за позовом: Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105)
до відповідача-1: Бабенка Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 )
до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Даневич Сніжани Вячеславівни ( АДРЕСА_3 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_4 )
про скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
18.09.2025 до Господарського суду Запорізької області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява (вих. № 02/03.3-20/02399 від 18.09.2025) Запорізької міської ради до відповідача-1: Бабенка Володимира Миколайовича, відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Даневич Сніжани Вячеславівни, згідно якої просив:
1. Скасувати державну реєстрацію права приватної власності Бабенка Володимира Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно: торговельно-зупинковий комплекс літ. А, загальною площею 20,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.
2. Скасувати державну реєстрацію права приватної власності Фізичної особи-підприємця Даневич Сніжани Вячеславівни (РНОКПП НОМЕР_2 ) на нерухоме майно: торговельно-зупинковий комплекс літ. А, загальною площею 20,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. 
Позов обґрунтовано неправомірністю реєстрації права власності на майно, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:036:0032 за адресою: АДРЕСА_5 , а саме: реєстрація права власності здійснена відповідачем-1 без дозвільних документів власника земельної ділянки - позивача.
30.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача-2. Відхилено заперечення відповідача, які вважає безпідставними. Звернув увагу, що на земельній ділянці, що була передана відповідачу-1 в оренду за договором від 23.12.2014, було розташоване майно, що не відноситься до нерухомого майна. Зазначив, що жодних документів з боку відповідачів не було надано державному реєстратору для реєстрації права власності на майно.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача-1. Заяви відповідача-1 
Відзив до суду не надійшов.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Позиція (аргументи) відповідача-2. Заяви відповідача-2 
24.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, проти позову заперечив. Вважає, що відповідачі правомірно набули право власності на нерухоме майно. Звернув увагу, що станом на 01.10.2019 Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, на які посилався позивач, втратили чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 327 від 02.07.2012, а отже посилання на них необґрунтоване. Безпідставним також є посилання позивача на п. 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 553), дії державного реєстратора по вчиненню оскаржуваної реєстраційної дії з реєстрацій права власності на новостворене майно є законними. Вважає, що позивачем не наведено належного обґрунтування того, яким чином правомірно набуте та зареєстроване право власності відповідачів порушує або оспорює його права та законні інтереси, а відтак, позивач не мав права звертатися до суду з цим позовом.
31.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив. Станом на дату укладення договору оренди землі нерухоме майно юридично ще не було створено, тому відомості про нього не могли бути зазначені у договорі оренди. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
4. Процесуальні питання, вирішені судом
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2910/25 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.09.2025 суддею Ярешко О.В. позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 
30.09.2025, у встановлений судом строк, через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.10.2025 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2910/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.11.2025. 
06.10.2025 вказана ухвала доставлена до зареєстрованих електронних кабінетів позивача та відповідача-2, що підтверджується відповідними довідками.
У зв`язку з відсутністю у відповідача-1 зареєстрованого електронного кабінету копії ухвали були надіслані на відомі суду адреси місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .
Поштові відправлення з ухвалами були повернуті до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення.
Ухвалою суду від 04.11.2025, у зв`язку з неявкою відповідачів у судове засідання, підготовче засідання відкладено на 25.11.2025.
Ухвалою суду від 13.11.2025, у зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. з 24.11.2025 по 06.01.2026 включно у відпустці, підготовче засідання призначено на 07.01.2026. У зв`язку зі спливом строку підготовчого провадження, на підставі. 3 ст. 177 ГПК України, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 05.01.2026 включно.
Ухвалою суду від 07.01.2026 задоволено клопотання представника ФОП Даневич С.В. та продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзив відповідача-2 прийнято до розгляду. Закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні 22.01.2026.
У судове засідання з розгляду справи по суті 22.01.2026 з`явилися представники позивача та відповідача-2. Відповідач-1 не з`явився, свого представника до суду не направив, причини неявки суду невідомі.
Усі ухвали суду, що надсилалися поштою відповідачу-1, були повернуті до суду без вручення. Відповідач-1 також повідомлявся про дату, час і місце судових засідань шляхом розміщення відповідних оголошень на сайті Судової влади в Україні у мережі Інтернет.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. 
Відповідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд визнав можливим розглянути справу без участі відповідача-1 за наявними матеріалами.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи доказу: копії договору оренди землі, що був укладений між позивачем та ФОП Бабенком В.М., та передував договору оренди землі від 23.12.2014.
У відповідності до ст. 207 ГПК України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 80 ГПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Представником відповідача-2 не було наведено поважності причин пропуску подання доказу у підготовчому провадженні разом із відзивом. Відповідач-2 у підготовчому провадженні не повідомляв суд про неможливість подання доказу: копії договору оренди землі.
Відтак, клопотання відповідача-2 залишається судом без розгляду, доказ судом до розгляду не приймається.
У судовому засіданні 22.01.2026 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
5. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують 
Рішенням 50 сесії 6 скликання Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 74/115 поновлено ФОП Бабенку В.М. строком на 5 років договір оренди землі (кадастровий номер: 2310100000:04:036:0032) площею 0,0067 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) по АДРЕСА_5 для розташування зупинкового комплексу в межах, раніше затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.1998 № 649/41 «Про надання в тимчасове користування на умовах оренди, строком на 5 років підприємцю Бабенку Володимиру Миколайовичу земельної ділянки площею 0,0068 га по АДРЕСА_5 для функціонування зупинкового комплексу» за рахунок земель Запорізької міської ради.
23.12.2014 між Запорізькою міською радою (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Бабенком Володимиром Миколайовичем (орендар) було укладено договір оренди землі № 201404000100697, згідно пункту 1 якого орендодавець відповідно до рішення 50 сесії 6 скликання Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 74/115 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування зупинкового комплексу, яка знаходиться: м. Запоріжжя, АДРЕСА_5.
Згідно пунктів 3, 5 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0067 га, з кадастровим номером: 2310100000:04:036:0032, разом з зупинковим комплексом орендаря. 
На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, розміщені об`єкти, що не відносяться до нерухомого майна: зупинковий комплекс орендаря (п. 4).
Згідно п. 11, договір укладено до 10.09.2019.
Вказана земельна ділянка була передана в оренду ФОП Бабенку В.М. за актом (без номера та дати) приймання-передачі.
Земельна ділянка з кадастровим номером: 2310100000:04:036:0032, цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, належить на праві власності Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.
26.12.2016 до договору оренди було укладено додаткову угоду № 201604000400643, якою змінено нормативну грошову оцінку земельної ділянки та розмір орендної плати.
27.08.1997 розпорядженням Запорізького міського голови № 282р затверджено Акт № 52 державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - торговельно-зупинкового комплексу, що збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Інспекцією ДАБК 13.05.1997 (замовник - приватний підприємець Бабенко В.М.). Об`єкт має такі показники: загальна площа - 28,5 кв.м, загальний будівельний об`єм - 75 куб.м, у тому числі надземної частини, жила площа - 28,5 кв.м, кількість поверхів - 1.
Вказаним розпорядженням дозволено введення в експлуатацію зупинкового комплексу по АДРЕСА_5.
Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 24.09.2019, виготовленого ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» на замовлення Бабенка В.М., торговельно-зупинковий комплекс літ. А складається з торгового залу загальною площею 6,6 кв.м та торгового залу загальною площею 6,6 кв.м. 
27.09.2019, відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 434913924 від 10.07.2025, було проведено державну реєстрацію за Бабенком Володимиром Миколайовичем (відповідач-1) права власності на нерухоме майно: торговельно-зупинковий комплекс літ. А, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , на земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:036:0032.
Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ЗП101210506519 від 06.05.2021 Бабенком В.М. було проведено реконструкцію торговельно-зупинкового комплексу по АДРЕСА_5 (реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення). 
У вказаному витязі зазначено про відсутність документу на земельну ділянку з підстав реконструкції об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані. 
Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 01.04.2021, виготовленого ТОВ «Центр проектування та технічної інвентаризації» на замовлення Бабенка В.М. , після проведення реконструкції торговельно-зупинкового комплексу літ. А було змінено розміри торгового залу з 6,6 кв.м на 10,2 кв.м та торгового залу з 6,6 кв.м на 10,3 кв.м, всього загальна площа - 20,5 кв.м.
01.07.2021 між Бабенком Володимиром Миколайовичем (продавець, відповідач-1) та Даневич Сніжаною Вячеславівною (покупець, відповідач-2) було укладено договір купівлі-продажу,посвідчений 01.07.2021 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., за реєстровим № 2882.
Згідно договору, продавець передає у власність покупця (продає) належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, а саме: торговельно-зупинковий комплекс літ. А загальною площею 20,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 2310100000:04:036:0032, а покупець приймає у власність (купує) зазначений об`єкт нерухомості.
Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстрований за Даневич С.В. 01.07.2021, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 264014009 від 01.07.2021.
Як слідує з листа ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» від 24.07.2025 № 1253, наданої у відповідь на запит Запорізької міської ради, у сховищі ТОВ «ЗМБТІ» наявна інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 . Правовстановлюючі документи на нерухоме майно за вищевказаною адресою в інвентаризаційній справі не містяться. 
6. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення
Статтею 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Згідно приписів статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно положень ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України у редакції станом на 27.09.2019).
Як визначено у ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК).
Судом встановлено, що Бабенком В.М., згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт, виданим Інспекцією ДАБК 13.05.1997, було створено (збудоване) нерухоме майно: торговельно-зупинковий комплекс за адресою: АДРЕСА_5 (раніше - пр. Леніна). 27.08.1997 розпорядженням Запорізького міського голови № 282р було затверджено Акт № 52 державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом вказаного об`єкту та дозволено введення в його експлуатацію.
Надалі, 27.09.2019 було проведено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 19266834231901) за Бабенком В.М.
Торговельно-зупинковий комплекс розташований на належній Запорізькій міській раді земельній ділянці з кадастровим номером: 2310100000:04:036:0032.
Як встановлено судом, торговельно-зупинковий комплекс існував на момент укладення між позивачем та відповідачем-1 договору оренди землі № 201404000100697 від 23.12.2014, який був поновлений згідно рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 74/115 саме для розташування зупинкового комплексу в межах, раніше затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.1998 № 649/41 «Про надання в тимчасове користування на умовах оренди, строком на 5 років підприємцю Бабенку Володимиру Миколайовичу земельної ділянки площею 0,0068 га по АДРЕСА_5 для функціонування зупинкового комплексу» за рахунок земель Запорізької міської ради.
Власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і надалі в редакції станом на 27.09.2019), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
У практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (пункт 98 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13) та інші).
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.
Право власності на торговельно-зупинковий комплекс (з відкриттям розділу) було зареєстровано на підставі акту № 52 та технічного паспорту від 24.09.2019.
Згідно ч.ч. 1, ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проєкту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.
Вказана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 915/1376/17.
На момент затвердження акту № 52 земельна ділянка, на якій розташований торговельно-зупинковий комплекс, перебував в оренді у відповідача-1 на підставі договору оренди від 23.12.2014, при цьому земельна ділянка була передана саме для розташування зупинкового комплексу. Разом з тим, на момент державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, строк дії договору оренди землі закінчився. 
Згідно п.п. 40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у редакції станом на 27.09.2019), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Згідно п. 58 вказаного Порядку, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт. За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об`єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У випадках, передбачених абзацами першим та другим цього пункту, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Отже, станом на час проведення державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (на 27.09.2019) подання документу на підтвердження права власності чи користування на земельну ділянку не вимагалося.
Твердження позивача щодо того, що відповідачем-1 не було надано державному реєстратору жодних документів для реєстрації права власності на майно не підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.
Посилання на пункт 68 Порядку № 1127 судом до уваги не приймається, оскільки даним пунктом визначені документи, що подаються для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Посилання позивача на Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995, судом до уваги не приймається, оскільки наказ, яким були затверджені ці Правила, втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 327 від 02.07.2012. 
У подальшому відповідачем-1 була проведена реконструкція торговельно-зупинкового комплексу. Як вбачається з Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, 06.05.2021 відбулася реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта № ЗП101210506519 (повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 10.01.2021).
Тобто, як будівництво комплексу, так і його реконструкція відбувалися за відповідними дозволами та були введені до експлуатації.
Протилежного позивачем не доведено.
Право власності на торгово-зупинковий комплекс перейшло від відповідача-1 до Даневич С.В. (відповідача-2) на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2021.
За Даневич С.В. право державної власності на цей об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 19266834231901) було зареєстровано 01.07.2021 на підставі цього договору купівлі-продажу.
За приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів недійсності договору купівлі-продажу від 01.07.2021 матеріали справи не містять.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст. 377 ЦК України (у редакції станом на 01.07.2021), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).
Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленому у ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору.
Позивач заявив, що оскаржувані записи у Державному реєстрі створюють для нього перешкоди у реалізації прав власника земельної ділянки.
Однак, позивач не обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачами норм ЦК України та ЗК України щодо проведення самочинного будівництва на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності, не заявляє, що торгово-зупинковий комплекс є самочинним будівництвом.
Позивач, за наявності дійсних акту № 52 приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та договору купівлі-продажу нерухомого майна, не вимагаючи ані визнання за ним права власності на об`єкт нерухомого майна, ані знесення об`єкту, прагне заволодіти нерухомим майном без сплати будь-якої компенсації відповідачам.
Однак, скасування державної реєстрації фактично не призведе до поновлення прав позивача, оскільки об`єкт нерухомості продовжує існувати та розташований на належній позивачу земельній ділянці, тобто, подальша юридична доля об`єкту нерухомості не вирішена. 
Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2026 заявив, що у подальшому має намір звернутися до суду з позовом про знесення об`єкту нерухомого майна: торговельно-зупинкового комплексу.
Суд зазначає, що за змістом принципу процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (п. 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (п. 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (п. 24), від 21.09.2022 у справі №908/976/190 (п. 5.6), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (п. 44).
Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18, та Верховного Суду, викладена у постанові від 11.02.2020 у справі № 915/572/17, на яку посилався позивач є не релевантною та не застосовною у цій справі, з урахуванням підстав позову.
У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)).
Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 58 постанови від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, пункті 23 постанови від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 та підпункті 8.49 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (підпункт 8.46), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155).
Відповідно до абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 у справі № 1-12/2003, за своєю суттю в цілому правосуддя в Україні як таке, що відбулося та фактично було реальним, а не формальним, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
З урахуванням встановлених судом обставин, на підставі викладеного вище, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до Бабенка Володимира Миколайовича та Фізичної особи-підприємця Даневич Сніжани Вячеславівни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним.
7. Судові витрати
Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Таким чином, судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 02 лютого 2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко