П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/22889/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Сапальова Т.В. 
20 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сапальової Т.В. 
суддів: Капустинського М.М.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час виконання обов`язків військової служби в Республіці Афганістан отримав поранення. У 2017 році встановлено, що отримане позивачем захворювання, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 15.03.2017 згідно з рішенням обласної медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 2 групу інвалідності внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що, на думку позивача, є підставою для отримання одноразової грошової допомоги. Наголошує, що звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, у відповідь отримав лист від 19.06.2017, яким відмовлено у направленні його документів до департаменту фінансів Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 та рекомендовано звернутися до органів МВС. Позивач звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області для виплати одноразової грошової допомоги, однак листом від 15.08.2017 відмовлено у прийнятті заяви та документів, з підстав отримання контузії не в період проходження служби в органах внутрішніх справ Житомирської області. При цьому, стверджує, що за результатами розгляду судової справи №274/2786/23 йому стало відомо, що відповідачем у даних спірних правовідносин має бути Міністерство оборони України.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково:
-визнано незаконними дії Міністерства оборони України, які полягають у відмові прийняти, оформити та направити заяву та документи його до державного органу, який має повноваження для виплати чи виплатити одноразову грошової допомогу, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала в наслідок контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
-зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії та вчинити певні дії відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 враховуючи висновки суду.
-у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 року та рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 року у справі №240/22889/24 та постановити ухвалу про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з урахуванням наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №292 від 26.01.2017 встановлено, що його захворювання (контузія головного мозку у 1988 році), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №782175 від 15.03.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 13.03.2017, внаслідок захворювань, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах де велись бойові дії.
ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності.
Листом від 19.06.2017 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надіслані позивачем документи підтверджують проходження заявником військової служби та звільнення з органів МВС.
За рекомендаціями Департаменту фінансів Міністерства оборони України та з метою використання свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, позивач звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності.
За результатами розгляду, листом №1363/29/05-2017 від 15.08.2017 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомило позивача, що рішенням Житомирської обласної МСЕК №2 від 15.03.2017 його визнано інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а не в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а тому положення постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 не поширюється на зазначений випадок та відсутні правові підстави для призначення такої допомоги по лінії органів внутрішніх справ.
Позивач, не погоджуючись із діями Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України, звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив встановити наявність чи відсутність компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень, в даному випадку відповідачів, прийняти та розглянути заяву та подані документи позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ та відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, про що зазначити у судовому рішенні.
За результатами судового розгляду рішенням від 25.10.2024, прийнятим у справі №274/2786/23, у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, вважаючи протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у відмові прийняти, оформити та направити заяву чи здійснити виплату, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робите те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Нормою частини 2 цієї статті Закону № 2011-XIІ визначено порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги та передбачено критерії для встановлення умов її виплати, зокрема, за суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XIІ (в редакції чинній до 01.01.2017) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Водночас, 01.01.2017 набрали чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), якими норми пункту 4 частини 2статті 16 Закону № 2011-XIІ викладено в новій редакції, відповідно до якої, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Також, згідно з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-XIІ, в редакції Закону №1774-VIII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Зокрема, підпунктом 2 пункту 6 Порядку № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 18.05.2017 №335, яка застосовується з 01.01.2017) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд зазначає, що з 01.01.2017, після набрання чинності Законом № 1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення особі інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
При цьому пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 (а.с.15-24).
Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №292 від 26.01.2017 встановлено, що захворювання старшого прапорщика у запасі ОСОБА_1 (контузія головного мозку у 1988 році), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Таким чином, позивач отримав контузію під час проходження військової служби у складі військової частини (а.с.9).
Як встановлено судом першої інстанції, подана позивачем заява від 26.05.2017 Міністерством оборони України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності по суті не розглядалась, висновок не складався, рішення з питання призначення/відмову позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося, позивачу лише рекомендовано звернутися до органів МВС, враховуючи надані позивачем документи.
Суд дійшов висновку, що спосіб, у який розглянуто заяву позивача та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги не передбачений вищевказаними нормами законодавства, а тому є протиправним.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач по суті заяви щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності будь-якого рішення не приймав (прийняття, оформлення та направлення заяву та документів до відповідного державного органу, який має повноваження розгляду) та заява у встановлений законодавством порядок та строки не розглянута.
Щодо доводів апелянта про пропуск строку звернення позивача до суду, колегія суддів вважає такі необгрунтованими, з урахуванням наступного.
Позивач, після отримання витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №292 від 26.01.2017, невідкладно вчинив дії з метою отримання документів, передбачених Порядком №975, та отримання одноразової грошової допомоги, що не заперечується сторонами.
Водночас, відповідно до встановлених обставин, відповідачем по суті заява не розглядалась, висновок не складався, рішення з питання призначення/відмову позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 15.11.2023 та від 15.12.2023 у справі №380/2772/21, у яких, зокрема, зазначено: «Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову)».
Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 23.10.2018 у справі №161/69/17 та від 12.03.2019 у справі №760/18315/16-а, в яких Верховний Суд дійшов обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав (у контексті цієї справи – права на отримання грошової допомоги). Строк не вважається завершеним за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права. Таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформувала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018 у справі №553/1642/15-ц, від 29.08.2018 у справі №755/17365/15-ц та від 20.03.2019 у справі №456/450/16-ц. У постановах Велика палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі. Таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.
Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, що визначено статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Європейський суд з прав людини у рішеннях неодноразово зауважував особливу важливість принципу «належного урядування».
Зокрема, в рішенні у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74 від 20.05.2010 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37 від 25.11.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74 від 20.05.2010).
Як встановлено матеріалами справи, позивач, впродовж строку з моменту звернення з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, вчиняв дії, щодо захисту свого порушеного права, зокрема звертався до суду з метою встановлення, який суб`єкт владних повноважень має прийняти та оформити документи для отримання одноразової допомоги в справі №274/2786/23. Відповідно до мотивувальної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 року, в справі в 274/2786/23, стало відомо, що відповідачем у даній категорії справ визначається Міністерство Оборони України.
З огляду на викладене суд зазначає, що позивач не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на отримання одноразової грошової допомоги для військовослужбовців, які звільнені із військової служби у зв`язку внутрішніми організаційними владно-управлінськими функціями держаних органів, зокрема Міністерства Оборони України та Міністерства внутрішніх справ України, отже доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду є необгрунтованим.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти рішення, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Шидловський В.Б.