ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24782/25	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/33/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.5 ст.122 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.
Як визнав суд, 21.11.2025 о 09:48 на автодорозі М-30162 км. в с. Ступки Тернопільського району, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 1.6, 14.2 (в) ПДР України, не був достатньо уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), не надав переваги в русі транспортному засобу Mitsubishi Outlander, державний номерний знак НОМЕР_2 на синьому фоні, який рухався у зустрічному напрямку з увімкненим проблисковим маячком синього та червоного кольору і звуковою сигналізацією, що змусило водія Mitsubishi Outlander раптово змінити напрямок руху та вдатись до екстреного гальмування. 

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні правопорушення, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 р в частині накладеного адміністративно стягнення, та обрати стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.5 ст.122 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при визначенні адміністративного стягнення суд першої інстанції не мотивував застосування найбільш суворого виду адміністративного стягнення передбаченого санкцією ч.5 ст. 122 КУпАП, позбавлення права керування транспортними засобами. 
Вказує, що місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, попри загальне посилання в оскаржуваній постанові, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення; особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався; його сімейний та майновий стан; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. 
Зокрема, вказується, що батько апелянта загинув під час участі в бойових діях, у зв`язку з чим апелянт здійснює догляд за кількома непрацездатними родичами похилого віку, у тому числі особами з інвалідністю та з тяжким станом здоров`я.
ОСОБА_2 також звертає увагу, що він постійно використовує власний транспортний засіб для забезпечення такого догляду, а також для допомоги матері у здійсненні підприємницької діяльності, пов`язаної з перевезенням товарів. 
На думку апелянта, позбавлення права керування транспортними засобами істотно обмежує його можливість здійснювати догляд за членами сім`ї та отримувати доходи. 
Зазначає, що вказані обставини залишились поза увагою судді місцевого суду, що потягло за собою обрання більш тяжкого виду адміністративного стягнення. 
Також вказує, що своєї вини, не заперечує, а місцевий суд безпідставно оцінив його пояснення як невизнання вини. 
Крім того, зазначає, що внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушенням не заподіяна жодна шкода іншим особам.
Вважає постанову судді першої інстанції, в частині накладеного на ОСОБА_1 стягнення такою, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, внаслідок суворості. 
Просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року про притягнення, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в частині накладеного на, ОСОБА_1 , адміністративного стягнення, та обрати стягнення у виді штрафу в межах санкції частини 5 статті 122 Кодексу України про адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнено до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, з викладених у ній мотивів, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року, в частині застосованого адміністративного стягнення та застосувати до ОСОБА_1 адмінстягнення у виді штрафу; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.122 КУпАП, дотримався. 
Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Санкція частини 5 статті 122 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року. 
Як слідує зі змісту судового рішення, обираючи вид та розмір стягнення, місцевий суд врахував характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність чи пом`якшують відповідальність.
Апеляційний суд звертає увагу, що протиправні дії водія ОСОБА_1 полягали у порушення ним вимог п.п. 1.6, 14.2 (в) ПДР України, оскільки він здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, перетнувши дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія), не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку, що змусило водія Mitsubishi Outlander раптово змінити напрямок руху та вдатись до екстреного гальмування.
При цьому, матеріалами відеофіксації правопорушення підтверджується небезпечність маневру, як і в цілому характеру водіння транспортного засобу водієм ОСОБА_1 , що стало причиною створення аварійної ситуації.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з мотивами, наведеними у судовому рішення щодо обрання ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про невідповідність суворості призначеного стягнення характеру вчиненого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.
При цьому, апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту здійснення догляду за такими особами.

Рішення суду першої інстанції, яке оскаржує апелянт, належним чином обґрунтовано і сумнівів у його правильності щодо доцільності застосування адміністративного стягнення, обраного судом ОСОБА_1 , не викликає.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року відносно ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст.122 КУпАП, — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя