СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/1255/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про прийняття додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на стадії апеляційного перегляду у справі №917/1255/25
за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Польська, 2а, м. Полтава, Полтавська область, 36008
до відповідача Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича, АДРЕСА_1 
про стягнення 91 471,96 грн
ВСТАНОВИВ:
Рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25 позов задоволено повністю; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тельнюк Андрія Борисовича на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 78 846,20 грн основного боргу; 156,81 грн пені, 9 820,40 грн збитків від інфляції, 2 648,35 грн 3 % річних та 2 422,40 грн судового збору.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.01.2026 у справі №917/1255/25 апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича задоволено частково; рішення Господарського суду Полтавської області від 21.10.2025 у справі №917/1255/25 скасовано; ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено; стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича 4542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
08.01.2026 від представника Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі №917/1255/25, в якій заявник просить суд стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на свою користь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 37 600,00 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 у справі №917/1255/25 прийнято заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про ухвалення додаткового рішення до розгляду; розгляд заяви Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про ухвалення додаткового рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи; позивачу у строк до 15.01.2026 запропоновано подати заперечення на заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про ухвалення додаткового рішення (у разі їх наявності).
14.01.2026 від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надійшли заперечення на заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про ухвалення додаткового рішення.

Проаналізувавши заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про прийняття додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі №917/1255/25 колегія суддів зазначає про таке.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України):
- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
У постанові від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 127/9918/14-ц).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75- 79 Господарського процесуального кодексу України.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в порядку, передбаченому ст. 42, 46, 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, подано заяву про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу з дотриманням вимог процесуального законодавства.
Відповідачем до своєї заяви про стягнення судових витрат надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги б/н від 02.07.2025; акт про надані послуги за договором про надання правничої допомоги від 02.07.2025 від 08.01.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №189 від 15.03.1999; ордер серія ВІ №1316532 від 08.07.2025.
Як убачається з матеріалів справи, 02.07.2025 між адвокатами Ульяновою Юлією Анатоліївною, Ульяновим Русланом Анатолійовичем та Тельнюком Андрієм Борисовичем укладено Договір про надання правничої допомоги б/н.
Змістом пункту 1 цього договору передбачено обов`язок адвоката надати клієнту послуг з правничої допомоги у веденні справи №917/1255/25, а клієнт зобов`язується оплачувати послуги представника. 
Відповідно до пункту 2 Договору, ціна послуг представника за ведення справи в суді першої інстанції становить 25 000,00 грн.
Згідно з п.12 Договору, в разі необхідності ведення справи на стадії апеляційного оскарження, в тому числі судових ухвал, встановлюється додаткова ціна послуг в розмірі 300 доларів США за підготовку та подання апеляційної скарги та/або інших змагальних паперів (200 доларів США в разі оскарження ухвали). 
Такий підхід узгоджується зі свободою договору (ст. 627 ЦК України) та характером адвокатської діяльності, у якій можливе встановлення винагороди у фіксованому розмірі.
Відповідно до п.11 Договору, в разі посилання в цьому договорі на курс Євро або долара США, це означає, що відповідна грошова сума має бути оплачена в гривнях, а сума оплати розраховується відповідно до курсу, який визначається на підставі даних, оприлюднених на Українському фінансовому сервері (https://minfin.com.ua/currency/contracts/) в розділі «Для договорів», а саме «Середній банківський курс», шляхом множення відповідної суми, яка визначена в договорі за зазначений курс на момент оплати.
Також представником відповідача долучено до матеріалів справи акт про надані послуги за договором про надання правничої допомоги від 02.07.2025 від 08.01.2026, який містить наступну інформацію.
Відповідно до п.1 Акту, представник надав, а клієнт прийняв послуги з надання правничої допомоги при веденні справи №917/1255/25 в судах першої та апеляційної інстанції на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 02.07.2025.
Згідно з п.2 Акту, загальна вартість наданих послуг становить:
- в суді першої інстанції – 25 000,00 грн;
- в суді апеляційної інстанції – 12600,00 грн.
Пунктами 3 і Акту визначено детальний опис робіт в суді першої та апеляційної інстанцій:
- оформлення а подання документів для доступу до матеріалів справи;
- ознайомлення з матеріалами позовної заяви та змістом позову;
- збір доказів для складання та подання відзиву на позовну заяву; 
- складання та подання відзиву на подання відзиву на позовну заяву;
- складання та подання апеляційної скарги;
- складання та подання заяви про усунення недоліків апеляційної скарги;
- складання та подання додаткових пояснень до суду апеляційної інстанції.
Акт про надані послуги за договором про надання правничої допомоги від 02.07.2025 від 08.01.2026 підписаний з боку представників та клієнта.
Оцінивши подані заявником докази, зміст укладеного договору про надання правничої допомоги, характер виконаних адвокатом робіт, їх відповідність матеріалам справи та з урахуванням усталених правових позицій Верховного Суду щодо критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів доходить до такого висновку.
Подані документи: договір про надання правничої допомоги б/н від 02.07.2025; акт про надані послуги за договором про надання правничої допомоги від 02.07.2025 від 08.01.2026 - є належними, допустимими та достовірними доказами фактичного понесення позивачем витрат у фіксованому розмірі 37 600,00 грн. Зміст Договору свідчить про чітко визначений обсяг правничої допомоги, безпосередньо пов`язаний з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанціях, акт про надані послуги підтверджує виконання адвокатом відповідних процесуальних дій та їх співвіднесення з матеріалами справи.
Колегія суддів зазначає, що фіксований характер гонорару відповідає положенням статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Судове втручання у розмір винагороди адвоката можливе виключно у випадку доведеної її неспівмірності фактично наданим послугам або очевидної надмірності, що випливає з ч. 4 ст. 126 ГПК України. 
Більше того, апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу відповідача та скасував рішення суду першої інстанції, що, відповідно до ст. 129 ГПК України, зумовлює покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, тобто відповідача.. Заявлена до компенсації сума є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами та відповідає критеріям, визначеним практикою Великої Палати Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо реальності, необхідності та розумності судових витрат.
Разом з тим, позивач надіслав заперечення на заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюком Андрієм Борисовичем про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначає, що:
- акт про надані послуги і заява про ухвалення додаткового рішення містять лише перелік виконаних робіт. Адвокатом не зазначено час, що був витрачений на їх виконання;
- за змістом Договору про надання правничої допомоги клієнтом є саме Тельнюк А.Б. як фізична особа, а не Фізична особа-підприємець Тельнюк А.Б. На переконання позивача, означене є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення;
- матеріали справи не містять доказів оплати витрат на правову допомогу.
З огляду на викладене колегія суддів зазначає таке.
Щодо твердження позивача, що адвокатам не зазначено час, що був витрачений на виконання адвокатських послуг.
Сам по собі факт незазначення в акті про надані послуги кількості годин, витрачених адвокатом на виконання відповідних процесуальних дій, не свідчить про недоведеність чи необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, якщо з умов договору про надання правничої допомоги вбачається, що гонорар адвоката встановлений у фіксованому розмірі, а не на умовах погодинної оплати.
Як убачається з матеріалів справи та умов договору про надання правничої допомоги від 02.07.2025, сторони погодили фіксовану ціну послуг за ведення справи у суді першої інстанції, а також окремо визначили вартість правничої допомоги на стадії апеляційного перегляду, що відповідає положенням статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України. За таких умов облік фактично витраченого адвокатом часу не є визначальним елементом доказування розміру витрат, оскільки розмір винагороди не поставлений у залежність від кількості відпрацьованих годин.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що у випадку встановлення фіксованого гонорару відсутність погодинного розрахунку не може бути самостійною підставою для відмови у компенсації витрат на професійну правничу допомогу або для їх зменшення, за умови підтвердження факту надання правничої допомоги та відповідності її обсягу матеріалам справи.
Крім того, наданий заявником акт про надані послуги містить детальний опис виконаних адвокатом робіт, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи №917/1255/25 та кореспондують процесуальним діям, вчиненим у судах першої та апеляційної інстанцій. Таким чином, суд має можливість оцінити реальність, необхідність та співмірність заявлених витрат без зазначення конкретної кількості годин, витрачених адвокатом на виконання таких робіт.
Отже, доводи позивача щодо обов`язковості зазначення часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовують належність і допустимість поданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Також позивач зазначає, що за змістом Договору про надання правничої допомоги клієнтом є саме Тельнюк А.Б. як фізична особа, а не Фізична особа-підприємець Тельнюк А.Б. На переконання позивача, означене є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
На переконання апеляційного суду, сам по собі факт зазначення у договорі про надання правничої допомоги клієнта як фізичної особи не свідчить про відсутність підстав для компенсації витрат на професійну правничу допомогу у межах цієї справи та не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога надавалася адвокатами безпосередньо у зв`язку з розглядом справи №917/1255/25, стороною у якій є Фізична особа-підприємець Тельнюк Андрій Борисович. Подані до суду процесуальні документи, ордер на надання правничої допомоги, а також акт про надані послуги підтверджують, що адвокати здійснювали представництво саме інтересів відповідача у цій справі, незалежно від формулювання статусу клієнта у договорі.
Колегія суддів враховує, що фізична особа та фізична особа-підприємець є різними суб`єктами у значенні правосуб`єктності, але набуття статусу фізичної особи-підприємця не припиняє і не змінює прав та обов`язків фізичної особи як такої, у тому числі її права на отримання професійної правничої допомоги та обов`язку оплатити надані адвокатські послуги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд оцінює не формальне зазначення статусу клієнта у договорі, а реальність надання правничої допомоги конкретній стороні у справі, її необхідність та зв`язок із розглядом відповідного спору. Формальне тлумачення умов договору без урахування фактичних обставин надання правничої допомоги суперечило б принципам справедливості, змагальності та ефективного судового захисту.
За таких обставин доводи позивача про неможливість компенсації витрат на правничу допомогу з підстав того, що у договорі клієнтом зазначено фізичну особу, а не фізичну особу-підприємця, є формальними, не спростовують встановленого апеляційним судом факту надання правничої допомоги відповідачу у цій справі та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Щодо твердження позивача, що матеріали справи не містять оплати витрат на правову допомогу.
Апеляційний суд зауважує, що такий аргумент спростовується змістом пункту 1 частини другої та частини восьмої статті 129 ГПК України, згідно з якими судом встановлюється розмір судових витрат не лише фактично сплачених, а й таких, які сторона має сплатити. Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість компенсації не лише фактично сплачених витрат, а й тих, обов`язок сплати яких уже виник на підставі відповідних договірних зобов`язань.
Зазначений правовий підхід є усталеним у практиці Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також у постанові Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 904/5818/19 зроблено висновок, що витрати на професійну правничу допомогу за умови підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу між сторонами незалежно від того, чи були такі витрати вже фактично сплачені, чи лише підлягають сплаті відповідною стороною.
Як установлено судом, відповідачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги та акт про надані послуги, які свідчать про виникнення у клієнта обов`язку сплатити вартість правничої допомоги у визначеному договором розмірі. За таких обставин відсутність у матеріалах справи платіжних документів не спростовує ані факту надання правничої допомоги, ані обов`язку її оплати, а отже не є підставою для відмови у компенсації відповідних судових витрат.
Отже, доводи позивача щодо неможливості відшкодування витрат на правничу допомогу з мотивів їх несплати є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України і не узгоджуються з усталеною судовою практикою.
Отже, з урахуванням установлених судом обставин, наданих доказів та наведеного нормативного й практичного підґрунтя, колегія суддів доходить узагальненого висновку про обґрунтованість заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Заявлена Фізичною особою-підприємцем Тельнюком Андрієм Борисовичем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 37 600,00 грн підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами, безпосередньо пов`язана з розглядом справи № 917/1255/25 у судах першої та апеляційної інстанцій, а також відповідає фактичному обсягу виконаних адвокатами процесуальних дій. Надані договір та акт про надані послуги свідчать про реальність таких витрат, їх необхідність для належного захисту прав та інтересів відповідача, а також про виникнення у нього обов`язку їх сплатити.
Оцінюючи розмір заявлених витрат крізь призму критеріїв реальності, необхідності та розумності, апеляційний суд враховує характер спору, обсяг здійснених адвокатами процесуальних дій, розгляд справи у двох судових інстанціях, підготовку та подання відзиву, апеляційної скарги, заяви про усунення її недоліків і додаткових пояснень, а також результат апеляційного перегляду, за наслідками якого рішення суду першої інстанції скасовано та у позові відмовлено. За таких обставин заявлена до компенсації сума не є завищеною, не має ознак очевидної надмірності та не виходить за межі співмірності із складністю справи та значенням її результату для сторони.
Колегія суддів також бере до уваги, що предметом спору у справі було стягнення заборгованості у розмірі 91 471,96 грн, таким чином, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у даному випадку не призводить до надмірного збагачення відповідача, а відповідає принципам справедливості, пропорційності та ефективного судового захисту, закріпленим у Господарському процесуальному кодексі України та сформульованим у практиці Верховного Суду і Європейського суду з прав людини.
Отже, з огляду на те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Тельнюка Андрія Борисовича була задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано, а у позові відмовлено, витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 37 600,00 грн підлягають покладенню на позивача як на сторону, яка програла спір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича про прийняття додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Польська, 2А, код ЄДРПОУ 03338030, UА 4l3204780000026004000214065 АБ Укргазбанк МФО 320478) на користь Фізичної особи – підприємця Тельнюка Андрія Борисовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем в суді першої та апеляційної інстанціях, у розмірі 37 600, 00 гривень.
Видати Господарському суду Полтавської області відповідний наказ.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Россолов 

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян