Справа №638/15117/25
Провадження № 3/638/372/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року          м.Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі судді Зінченка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст.130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
29.07.2025 о 23:54 ОСОБА_1 у м. Харкові по вул. Клочківській біля будинку № 173 керував автомобілем Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат 0,57 проміле.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Подвисоцька А.А. просила суд закрити провадження у справі, з огляду на наступне.
Так, під час перегляду відеозапису, виникають сумніви щодо виявлених працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, зазначених в протоколі, акті огляду та направленні на огляд водія транспортного засобу, оскільки в зазначених документах вказано, що ОСОБА_1 мав запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, в той час, як відповідно до відеозапису, працівник поліції водію взагалі не повідомляє про жодну з таких ознак, а лише потім вказує про такі у документах, при цьому фактично навіть не встановлює зазначені ознаки дійсним оглядом особи.
Так, запаху алкоголю відеокамера не передає, проте з відеозапису слідує, що при розмові з поліцейськими порушення мови та наявність поведінки, що не відповідає обстановці у ОСОБА_1 не вбачається, на питання працівників він відповідає чітко. Описані в Інструкції ознаки алкогольного сп`яніння водія повинні бути очевидними, а не удаваними.
При ознайомленні з відеоматеріалами було виявлено, що поліцейськими надано відеозаписи, які є неповним, тобто події зафіксовані лише частково, з постійним перериванням.
Під час оформлення протоколу у місті Харкові було оголошено повітряну тривогу, яка несла реальну загрозу життю та здоров`ю всіх присутніх, враховуючи близькість лінії фронту і постійну небезпеку ракетних і дронових обстрілів. Даний факт підтверджується на відео, де поліцейським по рації передавали інформацію про небезпеку, а також наданою відповіддю на адвокатський запит Департаментом надзвичайних ситуацій. В місті Харкові оголошено повітряну тривогу 30.07.2025 р. о 00.09 год, яка тривала до 03.07 год.
Крім того, як прослідковується з наявного у матеріалах справи результату проведеного 30.07.2025 р. тестування ОСОБА_1 , такий проводився за допомогою алкотестеру Drager 6820, останнє калібрування якого здійснено 22.11.2024, тобто з простроченим шестимісячним строком.
Також захисник піддала сумніву результаті тесту 0,57 проміле, оскільки фактично у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в межах похибки, заявленої виробником алкотестера. З відео вбачається, що ОСОБА_1 був здивований результатом алкотестору, так як його вага складає близько 108 кг, пиво він вживав за годину до того, як проходив тест та після прийому їжі.
Крім того, з відеодоказу слідує, що під час встановлення поліцейськими особи ОСОБА_1 , останній вказував, що є військовослужбовцем ЗСУ, тобто поліцейським було відомо, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, проте й надалі пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою власних технічних засобів. 
Водночас, відносно військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП України. З підстав того, що працівниками поліції було порушено процедуру оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який на час оформлення щодо нього матеріалів справи мав статус військовослужбовця ЗСУ та знаходився при виконанні бойового завдання, а отже щодо нього діяв спеціальний порядок огляду - виключно уповноваженими посадовими особами військової служби правопорядку у ЗСУ, а не працівниками Національної поліції України.
В судовому засіданні захисник підтримала своїх доводи, викладені у письмових поясненнях, та просила закрити провадження у справі.
Крім того, захисник просила врахувати, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, який понад три з половиною роки безперервно бере безпосередню участь у бойових діях із захисту територіальної цілісності держави. Брав участь у бойових діях на території Київської, Донецької та Херсонської областей, у тому числі у боях за Бахмут, Новопавлівку та Вугледар Донецької області, виходив із оточеного Вугледару. За період проходження служби втратив багато побратимів.
У 2023 році під час виконання бойових завдань отримав поранення, за що нагороджений Відзнакою Міністра оборони України «За поранення», має й інші бойові відзнаки.
Також захисник звернула увагу, що Збройні Сили України на даний момент здійснюють активні наступальні заходи, а сержант ОСОБА_1 керує бойовими діями підрозділів, які беруть участь у бойових діях на Харківському напрямку, а відтак залишення останнього без прав на керування транспортними засобами суттєво вплине в негативному відношенні на боєздатність підрозділів під його командуванням.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний складів інкримінованого йому порушення, виходячи з наступного.
Так, ті факти, що 29.07.2025 о 23:54 ОСОБА_1 у м. Харкові по вул. Клочківській біля будинку № 173 керував автомобілем Toyota RAV-4, н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, добровільно погодився пройти тест на визначення ступеню алкогольного сп`яніння, який показав результат у 0,57 проміле, стороною захисту не оспорюється та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 406665 від 30.07.2025; роздруківкою приладу «Драгер», згідно якої 30.07.2025 результат тесту ОСОБА_1 склав 0,57 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом зі службової камери працівників поліції.
Стосовно доводів захисника, щодо надуманості ознак сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 працівниками поліції, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОН України 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Суд зазначає, що вирішення питання наявності або відсутності перелічених ознак алкогольного сп`яніння вказаним нормативним актом покладено саме на працівників та поліції, однак ним не встановлено обов`язку останніх обґрунтовувати та доводити свої висновки особі, щодо якої зроблено висновок про наявність у неї таких ознак, або будь-кому іншому. 
Дійсно питання наявності таких ознак часто є суб`єктивним, однак даний факт не позбавляє працівників поліції вказаних повноважень та не обмежує відповідну, надану чинним законодавством, дискрецію.
Суд також звертає увагу на те, що із вказаними вимогами до ОСОБА_1 звернулись не будь-які сторонні особи, а саме працівники поліції - центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, як це зазначено у ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Виходячи із системного аналізу викладених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку щодо законності вимоги працівників поліції, які на власне суб`єктивне переконання встановили у ОСОБА_1 наявність ознак алкогольного сп`яніння, пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
Одночасно суд зазначає, що у разі, якщо особа, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, вважає наявними зловживання з боку працівників поліції при реалізації вищевказаних повноважень, то вона не позбавлена права у подальшому ініціювати притягнення таких поліцейських до відповідальності в порядку, встановленому законом.
При цьому, суд зазначає, що із доданого до протоколу відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував проти проходження огляду на стан сп`яніння, оспорюючи наявність у нього ознак сп`яніння, пройшов тест добровільно, заперечень проти його результатів огляду не висловив.
Стосовно доводів захисника щодо недопустимості відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, суд зазначає наступне.
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Дослідивши відеозапис встановлено, що дійсно він в окремих місцях містить переривання.
Водночас, захисником не вказано та не надано на підтвердження таких доводів належних та допустимих доказів, що за події відбувались у період, протягом якого запис переривався та яким саме чином вони спростовують висновки працівників поліції, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення щодо наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Дійсно, факт наявності переривання відеозапису, здійсненого працівниками поліції при складанні адміністративного матеріалу, свідчить про наявність порушення п. 5 вищевказаної Інструкції.
Разом із тим, не будь-яке формальне недотримання вимог закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.
Суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду та виклав його у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, яка на переконання суду, є застосовною у даній справі з огляду на те, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як про це неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «Швидка проти України» та «Надточій проти України».
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що твердження захисника про недопустимість відеозаписів в якості доказів є необґрунтованими.
Суд також відхиляє доводи захисника про те, що результаті огляду є сумнівними з огляду на фізіологічні показники ОСОБА_2 (його вагу, тілобудову) та невелику кількість попередньо вжитого алкоголю, а також час, за який він був вжитий до моменту зупинки.
Так, незгода водія з результатом тесту на стан сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу має наслідком проведення такого огляду у закладі охорони здоров`я, як це визначено у ч. 3 ст. 266 КУпАП, однак суд зазначає, що ОСОБА_1 після проходження огляду не висловлював незгоду із його результатами, не наполягав на проведення огляду у закладі охорони здоров`я та після оформлення адміністративного матеріалу не пройшов такий огляд самостійно.
Стосовно доводів захисника про невідповідність приладу, яким проводився огляд через порушення терміну його калібрування, суд зазначає, що згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 2098 103 24 від 22.11.2024 за результатами повірки газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6820», заводський № ARHE-0219, відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія. Свідоцтво чинне до 22.11.2025.
Крім того, суд відхиляє доводи захисника про те, що працівники поліції повинні були викликати представників ВСП для проведення огляду в порядку, встановленому ст. 266-1 КУпАП.
Так, дійсно, відеозапис відображає факт, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про те, що є військовослужбовцем, однак він знаходився у місті Харкові та не повідомляв про те, що знаходиться при виконанні військового обов`язку. 
Стаття 266-1 КУпАП передбачає порядок проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Разом із тим, ОСОБА_1 інкриміновано адміністративне правопорушення на транспорті, а саме порушення Правил дорожнього руху в частині обов`язку проходження водіями транспортних засобів огляду на стан сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у такому стані знаходяться, тобто правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, а згідно ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення за даною нормою мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування спеціальних норм КУпАП, які регулюють порядок притягнення до адміністративної відповідальності військовослужбовців.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стосовно того, що на момент складання адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 у місті Харкові було оголошено повітряну тривогу, суд зазначає, що, по-перше, це не впливає на висновки суду щодо винуватості останнього у вчиненні інкримінованого правопорушення, по-друге, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до працівників поліції з вимогою забезпечити йому можливість пройти до укриття. 
При призначенні адміністративного стягнення, суд приймає до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, судом не встановлено.
Керуючись ст. 283-285, 294, 307, 308 КУпАП суддя
п о с т а н о в и в:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
Штраф ОСОБА_1 має сплатити у 15-тиденний строк з дня вручення йому копії постанови.
Роз`яснити ОСОБА_1 що згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у 15-денний строк з дня вручення йому постанови штраф стягується у подвійному розмірі, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн на користь держави.
Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37874947; Рахунок отримувача (IBAN): UA168999980313020149000020001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300; призначення платежу: справа № 638/15117/25; постанова від 26.01.2026; ПІБ.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації бюджету: 22030106, призначення платежу: справа № 638/15117/25; постанова від 26.01.2026; ПІБ.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя           О. В. Зінченко     

Полвний текст постанови виготовлений 29.01.2026.