ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/29652/25
Провадження № 22-ц/820/185/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Демчук В.М.
за участю: відповідачки ОСОБА_1 та її представника – адвоката Книш О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування квартирою (суддя Продан Б.Г.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд 

в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та визначення порядку користування квартирою, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити в натурі ОСОБА_3 майно: дзеркало (1шт), вартістю 2330 грн, пральну машину (1шт), вартістю 15000 грн, телевізор (1 шт), вартістю 15000 грн, посудомийну машину (1 шт), вартістю 12000 грн, холодильник, вартістю 18000 грн, мікрохвильову (1 шт), вартістю 4000 грн, дерев`яний стіл і 4 стільці, вартістю 24000 грн, пилосос «Karcher», вартістю 20000 грн, а всього виділити майна на 222000 грн; стягнути з ОСОБА_1 на кориись ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля Subaru Forester, 2,5 CVT, 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в сумі 473760 грн; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .
Разом з позовом позивачем через свого представника адвоката Рохова О.В. подано заяву про забезпечення позову. В обґрунтування зазначав, що позивач не проживає у належній на праві спільної часткової власності квартирі АДРЕСА_1 , а відповідач, проживаючи у вказаній квартирі, має змогу винести з квартири наведені у позовній заяві речі домашнього вжитку, що унеможливить об`єктивний розгляд зазначеної цивільної справи та виконання судового рішення, а тому виникає необхідність у забезпеченні даного позову.
Враховуючи викладене, з врахуванням уточнень, просив суд, з метою забезпечення позову, накласти арешт на спільне майно подружжя, яке розташоване у квартирі АДРЕСА_1 , а саме: дзеркало (3шт.) вартістю 7000 грн, кавомашину «DeLonghi» вартістю 18000 грн, матрац для спальні вартістю 20000 грн, пральну машину (2 шт) марки «Whirlpool» вартістю 30000 грн, телевізор (4 шт): 1 шт. - марки «LG», 3 шт марки «Samsung» вартістю 59000 грн, ; посудомийну машину (2 шт) марки «Hansa» вартістю 24000 грн, холодильник марки «LG» вартістю 18000 грн, сушильну машину марки «Whirlpool» вартістю 18000 грн, мікрохвильову піч (3 шт) марки «Samsung» вартістю 12000 грн, дерев`яний кухонний стіл та 4 стільці вартістю 24000 грн, пилосос «Karcher» вартістю 20000 грн, робот-пилосос марки «Deebot» вартістю 14000 грн, кухонний комбайн (2шт) марки «Kenwood» вартістю 25000 грн, ноутбук вартістю 18000 грн, фотоапарат марки «NIKON» вартістю 8000 грн, віконні штори-жалюзі в житловій кімнаті вартістю 10000 грн, подрібнювач кухонний марки «Teka» вартістю 8000 грн; диван кухонний варістю 27000 грн, диван кутовий у житловій кімнаті варістю 40000 грн, музичний апарат (стереосистема марки «ТЕХНІКС»+5 колонок марки «SONY») варістю 40000 грн, крісло в житловій кімнаті вартістю 5000 грн, журнальний столик варістю 15000 грн, обідній стіл вартістю 20000 грн, ліжко в спальній кімнаті вартістю 12000 грн, кондиціонер вартістю 12000 грн, вбудована шафа у прихожій кімнаті варістю 100000 грн; комплект гардеробних меблів вартістю 30000 грн, набір кухонних меблів - вбудовані в стіни вартістю 100000 грн, тумба (3 шт) - 2 шт. в спальній кімнаті + 1 шт. під телевізор вартістю 45000 грн, газова кухонна панель (для приготування їжі) вартістю 18000 грн, електрична кухонна панель (для приготування їжі) вартістю 18000 грн, духовка-мікрохвильовка вартістю 20000 грн, витяжка кухонна над газовою та електричною панелями варістю 14000 грн, сольовий фільтр води вартістю 36000 грн, фільтр води осмос вартістю 8000 грн, загальною вартістю 468000 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт шляхом заборони відчуження та вивезення з приміщення майна, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , а саме:
1.Дзеркало (3шт.) - 2шт. настінних у ванній кімнаті і 1 шт. у прихожій вартістю 7000 грн.
2.Кавомашина марки «ДЕЛОНГІ» вартістю18000 грн.
3.Матрац для спальні ( у спальній кімнаті) вартістю 20000 грн.
4.Пральна машина (2 шт) марки «ВІРПУУЛ» вартістю 30000 грн.
5.Телевізор (4 шт) -1 шт. марки «LG» та 3 шт марки «SAMSUNG» вартістю 59000 грн.
6.Посудомийна машина (2 шт) марки «ХАНСЕ» вартістю 24000 грн.
7.Холодильник марки «LG» вартістю 18000 грн.
8.Сушильна машина марки «ВІРПУУЛ» вартістю 18000 грн.
9.Мікрохвильовка (3 шт) марки «SAMSUNG» вартістю 12000 грн.
10.Дерев`яний кухонний стіл та 4 стільці вартістю 24000 грн.
11.Пилосос марки «КЕРХЕР» вартістю 20000 грн.
12.Робот-пилосос марки «DEEBOT» вартістю 14000 грн.
13.Кухонний комбайн (2шт) марки «KENWOOD» вартістю 25000 грн.
14.Ноутбук вартістю 18000 грн.
15.Фотоапарат марки «NIKON» вартістю 8000 грн.
16.Віконні штори-жалюзі в житловій кімнаті вартістю 10000 грн.
17.Подрібнювач кухонний для мийки марки «ТЕКА» вартістю 8000 грн.
18.Диван кухонний вартістю 27000 грн.
19.Диван кутовий у житловій кімнаті вартістю 40000 грн.
20.Музичний апарат (стереосистема марки «ТЕХНІКС»+5 колонок марки «SONY» вартістю 40000 грн.
21.Крісло в житловій кімнаті вартістю 5000 грн.
22.Журнальний столик вартістю 15000 грн.
23.Обідній стіл вартістю 20000 грн.
24.Ліжко в спальній кімнаті вартістю 12000 грн.
25.Кондиціонер вартістю12000 грн.
26.Вбудована шафа у прихожій кімнаті вартістю 100000 грн.
27.Комплект гардеробних меблів вартістю 30000 грн.
28.Набір кухонних меблів - вбудовані в стіни вартістю 100000 грн.
29.Тумба (3 шт) - 2 шт в спальній кімнаті+1 шт під телевізор вартістю 45000 грн.
30.Газова кухонна панель (для приготування їжі) вартістю 18000 грн.
31.Електрична кухонна панель (для приготування їжі ) вартістю 18000 грн.
32.Духовка-мікрохвильовка вартістю 20000 грн.
33.Витяжка-кухонна над газовою та електричною панелями вартістю 14000 грн.
34.Сольовий фільтр води вартістю 36000 грн.
35.Фільтр води вартістю 8000 грн, а всього на суму 468000 грн.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви. Посилається на порушення судом норм процесуального права.
Вказує, що доказів на підтвердження наявності зазначеного спільного майна до позову не надано, як і доказів про те, що таке майно взагалі є в квартирі, в користуванні відповідачки, його вартість. Також не зазначено характеризуючи ознаки майна. Скаржниця категорично заперечує придбання такого майна.
Зазначає, що як в заяві про забезпечення позову так і в ухвалі не зазначено, як саме, у разі задоволення позовних вимог, буде ускладнено або унеможливлено виконання судового рішення. В позові не зазначено конкретно, яке майно необхідно виділити в натурі, тільки його назва та вартість.. 
Вважає, що в ухвалі не зазначено на яке майно потрібно накласти арешт. 
Звертає увагу, що ОСОБА_1 має свої побутові речі в користуванні, але це не означає, що це спільне майно подружжя. ОСОБА_1 категорично заперечує, що у спільному житті вона і позивач придбавали зазначене в позові майно.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судовому засідання відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Книш О.М. підтримали апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пп. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження та вивезення з приміщення рухомого майна, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування, обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
При цьому, в пунктах третьому та четвертому вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року судам роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно загальна вартість якого становить 468000 гривень, тобто поза межами ціни позову щодо зазначеного ним у позові майна, яке він просить виділити йому: дзеркала (1шт), вартістю 2330 грн, пральної машини (1шт), вартістю 15000 грн, телевізора (1 шт), вартістю 15000 грн, посудомийної машини (1 шт), вартістю 12000 грн, холодильника, вартістю 18000 грн, мікрохвильової печі (1 шт), вартістю 4000 грн, дерев`яного стола і 4 стільців, вартістю 24000 грн, пилососу «Karcher», вартістю 20000 грн, яка визначена в розмірі 222000 грн.
Крім того, заявником не ідентифіковано належним чином предметів побуту, на які він просить суд накласти арешт, що, відповідно, унеможливлює виконання судом вимог цивільного законодавства щодо відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також, позивачем не наведено жодних обставин, які свідчать про можливе утруднення виконання рішення суду, у випадку задоволення заявлених ним позовних вимог, а припущення останнього щодо можливого відчуження речей побутового вжитку, навіть без належної ідентифікації у заяві такого майна, не підтверджене матеріалами справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.
Разом з тим, слід зазначити, що суд першої інстанції, забезпечивши позов шляхом накладення арешту на майно та заборони відчуження та вивезення його з приміщення, не врахував, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а тому не потребує додаткового заходу забезпечення позову щодо заборони відчуження та вивезення з приміщення.
А тому, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником Книш Оксаною Миколаївною, задовольнити.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_3 , яку подано його представником адвокатом Роховим Олегом Володимировичем, про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай