ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10160/25 Справа № 205/2463/15-ц 	  	Головуючий у першій інстанції:  Грона Д. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра у складі судді Грони Д.С. від 25 серпня 2025 року по справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та скасування постанови, заінтересовані особи – Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради,– 

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2024року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що в провадженні Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №50717912 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 періодичних платежів. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На думку скаржника, державним виконавцем було замінено сторону у виконавчому проваджені з порушенням норм законодавства. Крім того, у вказаному виконавчому провадженні №50717912 виявлені чисельні істотні порушення чинного законодавства України, що є підставою для скасування процесуальних рішень у вигляді постанов, винесених посадовими особами територіального органу державної виконавчої служби. Тому, уточнивши свої вимоги, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним рішення та скасувати наступні процесуальні документи виконавчого провадження ВП №50717912:
- постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016;
- постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2016;
- постанову про розшук майна боржника від 03.03.2018;
- постанову про арешт майна боржника від 03.03.2018;
- постанову про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 21.02.2018;
- постанову про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2018;
- постанову про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018;
- постанову про розшук майна боржника від 26.03.2018;
- постанову про розшук майна боржника від 12.06.2018;
- постанову про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021;
- постанову про обмеження боржника у праві полювання від 04.03.2021;
- постанову про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 04.03.2021;

- постанову про обмеження в праві керування транспортними засобами від 04.03.2021;
- постанову про арешт коштів боржника від 04.03.2021;
- постанову про накладення штрафу від 04.03.2021;
- постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18.08.2022;
- постанову про арешт коштів боржника від 18.08.2022;
- постанову про арешт коштів боржника від 03.02.2024;
- постанову про арешт коштів боржника від 30.09.2024;
- постанову про стягнення виконавчого збору від 18.10.2024.
Заяву про поновлення строку на звернення із даною скаргою скаржник не подавав, що підтверджується матеріалами справи та визнано скаржником у судовому засіданні.
Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 25 серпня 2025 року скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та скасування постанови, заінтересовані особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови, - залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги в повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про часткове залишення скарги без розгляду та часткове залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у справі №202/2463/15-ц позов ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів – задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні до його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 06 квітня 2015 року до досягнення ним повноліття, допустивши у справі негайне виконання рішення у розмірі місячного платежу. Стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проводити на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у відділені Державного ощадного Банку України. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. Рішення набрало законної сили.
На виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2015 по справі №205/2463/15-ц виданий 09.11.2015 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 06.04.2015 року до досягнення ним повноліття, допустивши у справі негайне виконання рішення у розмірі місячного платежу. Стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводити на особистий рахунок дитини, який буде відкрито у відділені Державного ощадного банку України.
Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції від 05.04.2016 відкрито виконавче провадження №50717912 щодо виконання вказаного вище виконавчого листа №2/205/1488/15, виданого 09.11.2015.
В подальшому,  для забезпечення належного і у розумні строки примусового виконання виконавчого документу державними виконавця здійснювались дії щодо винесення наступних процесуальних документів виконавчого провадження ВП №50717912: постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2016; постанови про розшук майна боржника від 03.03.2018; постановипро арешт майна боржника від 03.03.2018; постанови про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 21.02.2018; постановипро обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2018; постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018; постанови про розшук майна боржника від 26.03.2018; постанови про розшук майна боржника від 12.06.2018; постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021; постановипро обмеження боржника у праві полювання від 04.03.2021; постанови про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 04.03.2021; постанови про обмеження в праві керування транспортними засобами від 04.03.2021; постанови про арешт коштів боржника від 04.03.2021; постанови про накладення штрафу від 04.03.2021; постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18.08.2022; постанови про арешт коштів боржника від 18.08.2022; постанови про арешт коштів боржника від 03.02.2024; постановипро арешт коштів боржника від 30.09.2024; постанови про стягнення виконавчого збору від 18.10.2024.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №50717912 від 18.10.2024, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 , станом на 01.10.2024 складає 282889,21 грн. З приводу арифметичної коректності цієї суми скаржник, а також представник державної виконавчої служби заперечень не заявляли.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною першою статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Частиною другою статті 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Виходячи з результату системного аналізу вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі №127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18).
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У постанові від 24 вересня 2019 року у справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
День, коли особа дізналася про порушення свого права – це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі №466/948/19 зазначено, що строки на подання скарги є процесуальними можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.
У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав, що водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г.
Застосування приписів частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» при розгляді справ цивільної та господарської юрисдикції є однаковим.
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі №904/3734/20 вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин. Протилежні дії суду порушуватимуть права інших учасників спору (зокрема виконавця, дії якого оскаржуються) та загальні засади судочинства, а саме його диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін.
Згідно пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 10 грудня 2025року, скаржник дізнався про наявність заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2015 року, яким стягнуто з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у 2019 році, після того, як відбулось блокування його банківських рахунків.
Судом, також, встановлено, що у березні 2021 року  ОСОБА_1 було подано заяву у даній справі №205/2463/15-ц про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2015 року, яким, зокрема, стягнуто з нього аліментів в розмірі 1/4 частини на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказану заяву ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 липня 2021 року залишено без задоволення. 
У судовому засіданні суду першої інстанції скаржником підтверджено, і не заперечувалось в суді апеляційної інстанції, що вказане заочне рішення суду є чинним і ним більше не оскаржувалось. Також підтвердив, що станом на цей час відсутнє будь-яке судове рішення, яке б спростовувало той факт, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 не пізніше, ніж з 2019 року обізнаний про наявність у нього обов`язку щодо сплати аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх його заробітків на його дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З копії виконавчого провадження №50717912, яка долучена судом першої інстанції до матеріалів справи, встановлено, що 15 квітня 2022 року (згідно відбитків штампу вхідної кореспонденції відділу ДВС) ОСОБА_1 звернувся до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із письмовою заявою про закінчення виконавчого провадження №50717912 про стягнення з нього аліментів, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 опікуна малолітньої дитини ОСОБА_2 – бабусі ОСОБА_3 . 
20 травня 2022 року (згідно відбитків штампу вхідної кореспонденції відділу ДВС) ОСОБА_1 повторно звертався до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із аналогічною вказаною вище заявою про закінчення виконавчого провадження №50717912.
Крім того, згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових справ, у липні 2022 року  ОСОБА_1 подав до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська скаргу на дії державного виконавця у ВП №50717912 під час виконання судового рішення у справі №205/2463/15-ц. Проте, ухвалою місцевого суду від 12 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною скаргою.
Зазначені у сукупності обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що боржник не пізніше, ніж з квітня 2022 року достеменно знав про наявність відкритого виконавчого провадження №50717912 про стягнення з нього аліментів, мав об”єктивну можливість ознайомитись з усіма матеріалами виконавчого провадження №50717912, міг та повинен був знати про наявність і зміст ухвалених в указаному провадженні постанов державного виконавця та, як наслідок, про порушення прав та законних інтересів скаржника. 
Однак, знаючи з 2019 року про наявність судового рішення щодо стягнення аліментів на утримання сина та будучи обізнаним з квітня 2022 року про відкрите відповідне виконавче провадження №50717912, скаржник свідомо не вчиняв дій щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, щодо сплати аліментів, що свідчить про недобросовісну поведінку скаржника, який є боржником у вказаному виконавчому провадженні. 
Зі скаргою, яка є предметом даного розгляду, ОСОБА_1 звернувся 10 жовтня 2024 року, що підтверджується відбитком штемпелю вхідної кореспонденції Укрпошти на поштовому конверті (а.с. 8 т.1), яку уточнив 31 жовтня 2024 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду (а.с. 7 т.2), тобто з пропуском встановленого законодавством десятиденного строку в частині визнання неправомірним рішення та скасування наступних процесуальних документі виконавчого провадження ВП №50717912: постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016, постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2016, постанови про розшук майна боржника від 03.03.2018, постанови про арешт майна боржника від 03.03.2018, постанови про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 21.02.2018, постанови про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2018, постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018, постанови про розшук майна боржника від 26.03.2018, постанови про розшук майна боржника від 12.06.2018, постанови про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021, постанови про обмеження боржника у праві полювання від 04.03.2021, постанови про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 04.03.2021, постанови про обмеження в праві керування транспортними засобами від 04.03.2021, постанови про арешт коштів боржника від 04.03.2021, постанови про накладення штрафу від 04.03.2021, постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18.08.2022, постанови про арешт коштів боржника від 18.08.2022, постанови про арешт коштів боржника від 03.02.2024.
При цьому, заяву про поновлення строку із зазначенням причин поважності його пропуску на подання скарги щодо оскарження, зокрема, прийнятих у виконавчому провадженні №50717912 державними виконавцями постанов про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016; про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2016; про розшук майна боржника від 03.03.2018; про арешт майна боржника від 03.03.2018; про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 21.02.2018; про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2018; про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018; про розшук майна боржника від 26.03.2018; про розшук майна боржника від 12.06.2018; про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021; про обмеження боржника у праві полювання від 04.03.2021; про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 04.03.2021; про обмеження в праві керування транспортними засобами від 04.03.2021; про арешт коштів боржника від 04.03.2021; про накладення штрафу від 04.03.2021; про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18.08.2022; про арешт коштів боржника від 18.08.2022; про арешт коштів боржника від 03.02.2024, - скаржник не подав.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності;встановивши, що ОСОБА_1 з 2019 року достеменно відомо щодо наявності заочного рішення від 08.09.2015 про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх заробітків на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; враховуючи вчинення ним дій, направлених на закриття виконавчого провадження №50717912 (заяви від 15.04.2022 та 20.05.2022), що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо вказаного виконавчого провадження №50717912; враховуючи недобросовісну поведінку скаржника; приймаючи до уваги відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги, - колегія дійшла висновку, що звернення ОСОБА_1 10 жовтня 2024 року зі скаргою в частині визнання неправомірними рішень та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні №50717912про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016; про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2016; про розшук майна боржника від 03.03.2018; про арешт майна боржника від 03.03.2018; про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 21.02.2018; про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2018; про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018; про розшук майна боржника від 26.03.2018; про розшук майна боржника від 12.06.2018; про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021; про обмеження боржника у праві полювання від 04.03.2021; про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 04.03.2021; про обмеження в праві керування транспортними засобами від 04.03.2021; про арешт коштів боржника від 04.03.2021; про накладення штрафу від 04.03.2021; про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18.08.2022; про арешт коштів боржника від 18.08.2022; про арешт коштів боржника від 03.02.2024, здійснено поза межами визначеного законодавством десятиденного строку, а тому наявні підстави для залишення в цій частині скарги без розгляду.
Посилання скаржника на те, що з матеріалами виконавчого провадження він тривалий час не міг ознайомитись через запроваджені карантинні обмеження - є надуманими, зумовлені бажанням боржника ухилитись від обов”язку щодо сплати аліментів на утримання сина. Крім того, ОСОБА_1 визнав, що з письмовою заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до відділу ДВС він не звертався та письмової відмови державного виконавця у видачі матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення - не отримував; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.
Доводи ОСОБА_1 , що з оскарженими постанова державного виконавця він ознайомився лише після долучення місцевим судом копії виконавчого провадження №50717912 до матеріалів даної справи, - не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення скарги у вказаній вище частині  без розгляду
Разом з тим суд першої інстанцій, встановивши, що скаргу подано з пропуском десятиденного строку, не звернув уваги на те, що відповідно до абзацу другого частини другої статті 449 ЦПК України у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду, а тому зробив помилковий висновок про залишення скарги без задоволення у цій частині.

Щодо вимоги скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними рішень та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні №50717912 про арешт коштів боржника від 30.09.2024, про стягнення виконавчого збору від 18.10.2024, яка подана скаржником в межах встановленого законодавством десятиденного строку на її подачу, а саме 10 жовтня 2024 року, що підтверджується відбитком штемпелю вхідної кореспонденції Укрпошти на поштовому конверті (а.с. 8 т.1), редакцію якої уточнено 31 жовтня 2024 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду (а.с. 7 т.2), колегія зазначає наступне.
Встановлено, що на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 у справі №205/2463/15-ц виданий виконавчий лист від 09.11.2015 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 06.04.2015 року до досягнення ним повноліття, допустивши у справі негайне виконання рішення у розмірі місячного платежу. Стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводити на особистий рахунок дитини, який буде відкрито у відділені Державного ощадного банку України.
Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Штефан С.О. від 05.04.2016 відкрито виконавче провадження №50717912.
ОСОБА_1 вказане вище судове рішення в добровільному порядку не виконує. Станом на цей час заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 складає 282889,21 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів та не заперечувалось останнім в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Постановою державного виконавця від 30.09.2024 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено Законом, та належать боржнику. Арешт накладено у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 378891,38 грн. 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Аналіз наведених норм ЗУ «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що законом передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України №1404-VIII.
Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банка документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом,а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону.
Матеріали виконавчого провадження №50717912, копію якого долучено до матеріалів справи, не містять повідомлення від банківської установи про цільове призначення рахунку боржника, банківською установою не повернуто постанову державного виконавця про арешт зазначеного рахунку без виконання.
Розглянувши дану справу у межах доводів скарги, апеляційним судом не встановлено порушень прав чи законних інтересів скаржника при ухваленні постанови державним виконавцем про арешт коштів боржника від 30.09.2024. 
Також, за змістом частин 1, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
За положеннями частини 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Встановлено, що постановою державного виконавця від 18.10.2024 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 28288,92 грн. Скарга та апеляційна скарга не містять заперечень щодо розміру нарахованого виконавцем виконавчого збору; неправомірність вказаної постанови, враховуючи зміст скарги, судом не встановлено. 
Виходячи з викладеного, встановивши, що боржник має значну заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №50717912, яку в добровільному порядку не погашає; враховуючи, що винесення постанов про накладення арешту на грошові кошти боржника та стягнення виконавчого збору є необхідним для забезпечення належного і у розумні строки примусового виконання виконавчого документу та вказані дії здійснені виконавцем без порушень наведених вище правових норм; враховуючи баланс інтересів боржників і стягувача, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в зазначеній частині.
Доводи скаржника, що постанови у виконавчому провадженні №50717912 про арешт коштів боржника від 30.09.2024 та про стягнення виконавчого збору від 18.10.2024 винесені державним виконавцем Авраменко К.І., яка немає жодного відношення до даного виконавчого провадження, оскільки остання не приймала його до свого провадження - є необґрунтованими, не спростовують правильність вказаних постанов державного виконавця.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ “Про виконавче провадження” примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Колегія зазначає, що державний виконавець діє від імені відповідного органу ДВС у межах наданих йому повноважень. Чинне законодавство не містить заборони на здійснення виконавчих дій або винесення процесуальних документів різними державними виконавцями у межах одного виконавчого провадження, а тому сам по собі факт винесення постанов різними державними виконавцями в одному виконавчому провадженні не свідчить про порушення прав скаржника та не є підставою для скасування таких постанов.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, ухвала районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове залишення скарги без розгляду та часткове залишення скарги без задоволення
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково. 
Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 25 серпня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними рішень та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні №50717912 про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016,про заміну сторони виконавчого провадження від 16.06.2016, про розшук майна боржника від 03.03.2018, про арешт майна боржника від 03.03.2018, про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 21.02.2018, про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.02.2018, про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018, про розшук майна боржника від 26.03.2018, про розшук майна боржника від 12.06.2018, про обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021, про обмеження боржника у праві полювання від 04.03.2021, про обмеження в праві користування мисливською вогнепальною зброєю від 04.03.2021, про обмеження в праві керування транспортними засобами від 04.03.2021, про арешт коштів боржника від 04.03.2021, про накладення штрафу від 04.03.2021, про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 18.08.2022, про арешт коштів боржника від 18.08.2022, про арешт коштів боржника від 03.02.2024 – залишити без розгляду. 
Скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними рішень та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадженні №50717912 про арешт коштів боржника від 30.09.2024, про стягнення виконавчого збору від 18.10.2024 – залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова