ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 370/1826/22
провадження № 61-5358св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються, - головний державний виконавець Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павліашвілі Каріна Анатоліївна,
заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство оборони України, Міністерство юстиції України, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павліашвілі Каріна Анатоліївна, заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство оборони України, Міністерство юстиції України, ОСОБА_2 ,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калетнік Марини Юріївни на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року у складі судді Білоцької Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог скарги

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Макарівський ВДВС) Павліашвілі К. А. щодо відмови у зупиненні виконавчого провадження № НОМЕР_3;
зобов`язати державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. або іншого державного виконавця зупинити виконавче провадження № НОМЕР_3;
стягнути з Макарівського ВДВС на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 22 422,40 грн, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн і грошові кошти у розмірі 72 708,10 грн, які стягнуті у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_3 , вони мають двох спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконанні у головного державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, де стягувачем є ОСОБА_2 .

Відповідно до сповіщення Військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2023 року, ОСОБА_3 зник безвісти 28 лютого 2023 року.

Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14 листопада 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 у зв`язку із заборгованістю за виконавчим провадженням у розмірі 96 170,66 грн.

14 березня 2024 року представник ОСОБА_1 надіслав до Макарівського ВДВС заяву про зупинення виконавчого провадження.

15 березня 2024 року отримано відповідь державного виконавця Павліашвілі К. А. про те, що ОСОБА_1 не є стороною або учасником виконавчого провадження та не має відповідних документів, тому немає правових підстави для надання інформації у виконавчому провадження № НОМЕР_3.
18 березня 2024 року представник ОСОБА_1 повторно надіслав до Макарівського ВДВС заяву про зупинення виконавчого провадження.

21 березня 2024 року отримано аналогічну відповідь державного виконавця Павліашвілі К. А. про те, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження.

21 березня 2024 року представник ОСОБА_1 надіслав скаргу на дії державного виконавця до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, однак станом на 02 травня 2024 року відповіді отримано не було.

Крім того, ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15 листопада 2023 року відкрито провадження у справі № 370/2923/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а ухвалою від 04 січня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 зупинено провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Отже, питання щодо стягнення коштів на повнолітню особу, яка продовжує навчатися, не було вирішено, однак державний виконавець Павліашвілі К. А. 14 листопада 2023 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Оскільки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є повнолітньою особою, тому стягнення аліментів має бути зупинено до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на користь повнолітньої особи, яка продовжує навчатися.

ОСОБА_1 як дружина ОСОБА_3 , який вважається зниклим безвісти відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», користується правом члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, має право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України, а тому на теперішній час ОСОБА_1 отримує на свою банківську карту заробітну плату військовослужбовця, з якої відбуваються відрахування за виконавчим провадженням № НОМЕР_3.

Вважає твердження державного виконавця про те, що дружина не може повідомити, що її чоловік вважається зниклим безвісти, для захисту прав військовослужбовця у виконавчому провадженні абсурдним, адже державний виконавець розуміє, що особа, яка вважається зниклою безвісти, самостійно захистити свої права не в змозі, а тому захист її прав гарантується державою та на законодавчому рівні врегульовано питання, хто є близькими родичами та членами сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а отже, законна дружина має повне право діяти в інтересах свого чоловіка, який зник безвісти.

Крім того, посилалася на те, що на виконанні у Макарівському ВДВС також перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4, відкрите на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі № 370/1826/22 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , яке зупинено державним виконавцем у зв`язку із тим, що відповідно до сповіщення військової частини ОСОБА_3 зник безвісти 28 лютого 2023 року.

У зв`язку з цим заявниця просила скаргу задовольнити.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 23 жовтня 2024 року в задоволенні скарги відмовив.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що рішення державного виконавця щодо відмови у зупиненні виконавчого провадження прийняте відповідно до закону.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калетнік М. Ю. залишив без задоволення. Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеної скарги є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калетнік М. Ю. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована неврахування судами частини другої статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», згідно з якою якою визначено, що члени сім`ї такої особи мають право на захист її прав та інтересів. Тобто дружина боржника - ОСОБА_1 , звертаючись до виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження, правомірно діяла в інтересах свого чоловіка, зниклого безвісти під час виконання військового обов`язку. Суди не врахували, що стаття 58 ЦПК України допускає представництво у випадку, якщо особа не може брати участі у процесі з об`єктивних причин.

Суди не звернули уваги, що в спірному випадку відбувається примусове стягнення саме за виконавчим листом, який втратив чинність, зокрема у частині стягнення аліментів на повнолітню особу, щодо якої немає судового рішення про подальше утримання. Це прямо суперечить ЦПК України та Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

У травні 2025 року Міністерство оборони України подало відзив на касаційну скаргу, у якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними й обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калетнік М. Ю. подала відповідь на відзив Міністерства оборони України.

У травні 2025 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила її відхилити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

01 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 21250, виданого 15 грудня 2005 року Макарівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають двох дітей:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також ОСОБА_3 є батьком  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . 

Відповідно до сповіщення Військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заступник командира бойової машини - навідник - оператор 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти 28 лютого 2023 року.

Сповіщенням ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08 березня 2023 року ОСОБА_1 також повідомлено про те, що її чоловік ОСОБА_3 зник безвісти.

Головний державний виконавець Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. винесла постанову від 01 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VIII.

05 травня 2023 року на підставі заяви стягувача головний державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

13 липня 2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 7 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VIII, яку начальник Макарівського ВДВС постановою від 13 листопада 2023 року скасував, оскільки встановлено, що існує заборгованість зі сплати аліментів.

У подальшому, 14 листопада 2023 року виконавець виніс постанову, якою звернено стягнення на доходи боржника, в якій вказано розмір заборгованості 96 170,66 грн.

14 березня 2024 року представник ОСОБА_1 надіслав до Макарівського ВДВС заяву про зупинення виконавчого провадження.

15 березня 2024 року отримано відповідь державного виконавця Павліашвілі К. А. про те, що ОСОБА_1 не є стороною або учасником виконавчого провадження та не має відповідних документів, тому немає правових підстав для надання інформації щодо виконавчого провадження № НОМЕР_3.

18 березня 2024 року представник ОСОБА_1 повторно надіслав до Макарівського ВДВС заяву про зупинення виконавчого провадження.

21 березня 2024 року отримано аналогічну відповідь державного виконавця Павліашвілі К. А. про те, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження.

21 березня 2024 року представник ОСОБА_1 надіслав скаргу на дії державного виконавця до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Крім того, суди встановили, що на час розгляду справи в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 відбувається стягнення заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою головного державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А., поданою 23 жовтня 2024 року.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Правові норми, які регулюють відносини між державним виконавцем та іншими учасниками виконавчого провадження, містяться у Законі № 1404-VIII.

Розгляд скарг на рішення, дії, або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та вирішення ряду питань виконавчого провадження за зверненнями його учасників, Законом № 1404-VIII «Про виконавче провадження» і Законом України «Про державну виконавчу службу» віднесено до компетенції суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано в Розділі 7 ЦПК України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення до суду зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Інститут судового контролю (Розділ VII ЦПК України) має на меті контроль за дотриманням та поновленням порушених прав сторін виконавчого провадження.

Тобто судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності. 

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23).

Результат аналізу Закону № 1404-VIII і статті 447 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що право на звернення до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23) зазначено, що «частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в межах розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не може розглядати питання про відшкодування моральної шкоди або інших збитків, приймаючи ухвалу, постановленою за результатами розгляду скарги, в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.
Проте, у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України).
Такі справи повинні розглядатись у позовному порядку шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, як у цій справі, у державного виконавця.
Отже, оскільки Розділом 7 ЦПК України визначено предмет оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а вирішення питань щодо наявності та розміру моральної шкоди може бути встановлено за участю фізичних, юридичних осіб і держави, що вказує на наявність спору між сторонами, тому заявлені вимоги у рамках вказаної скарги про стягнення моральної шкоди з державного виконавця не можуть бути вирішені по суті, оскільки передбачають позовне провадження.
Встановивши, що у скарзі ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т., серед іншого, заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди, які не можуть бути розглянуті судом у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про закриття провадження у цій частині вимог на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, роз`яснивши заявниці її право на звернення до суду з цими вимогами у порядку позовного провадження».

У пунктах 74, 75 постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , яка не є стороною виконавчого провадження, звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. щодо відмови у зупиненні виконавчого провадження № НОМЕР_3;
зобов`язати державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. або іншого державного виконавця зупинити виконавче провадження № НОМЕР_3;
стягнути з Макарівського ВДВС на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 22 422,40 грн, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн і грошові кошти у розмірі 72 708,10 грн, які стягнуті у виконавчому провадженні № НОМЕР_3.

При цьому суди встановили, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 21250, виданого 15 грудня 2005 року Макарівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Відповідно до сповіщення Військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2023 року, ОСОБА_3 зник безвісти 28 лютого 2023 року.

Головний державний виконавець Макарівського ВДВС Павліашвілі К. А. виніс постанову від 01 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VIII.

В подальшому, 05 травня 2023 року на підставі заяви стягувача головний державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

13 липня 2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі пункту 7 частини першої статті 39, статті 40 Закону № 1404-VIII, яку начальник Макарівського ВДВС постановою від 13 листопада 2023 року скасував, оскільки встановлено, що існує заборгованість зі сплати аліментів.

В подальшому, 14 листопада 2023 року виконавець виніс постанову, якою звернено стягнення на доходи боржника, в якій вказано розмір заборгованості 96 170,66 грн.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що немає підстав для розгляду скарги ОСОБА_1 по суті в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України.

При цьому, в разі незгоди із розміром заборгованості із сплати аліментів заявниця як заінтересована особа не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки  ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, а вимоги про визначення розміру заборгованості із сплати аліментів та стягнення коштів не можуть бути розглянуті в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із залишенням скарги без розгляду.

Керуючись статтями 257, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калетнік Марини Юріївни задовольнити частково.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року скасувати. 

Скаргу  ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Павліашвілі Каріна Анатоліївна, заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Міністерство оборони України, Міністерство юстиції України, ОСОБА_2 , залишити без розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко   В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов