Справа № 135/164/26 
Провадження № 1-кп/135/83/26 

ВИРОК
іменем України
05.02.2026      м. Ладижин 

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026025240000010 від 24 січня 2026 року щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ладижин Вінницької області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, непрацюючого, з середньою освітою, розлученого, згідно зі статтею 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2026 року близько 21 год 40 хв ОСОБА_2 , перебуваючи біля входу до магазину ТОВ «АТБ Маркет», що розташований за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, м. Ладижин, вул. Петра Кравчика, буд. 4, під час суперечки зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_3 , яка виникла на побутовому ґрунті з приводу розподілу майна колишнього подружжя, підійшов до останньої та реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, спрямований на умисне завдання удару та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, своєю головою наніс один удар в область обличчя ОСОБА_3 .
У результаті протиправних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому носа, синця перенісся з переходом на крила носа і нижні повіки обох очей, які за своїм характером та ступенем тяжкості віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_2 виразилися в умисному заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто утворюють склад кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України.?
Частинами другою та третьою статті 381 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
У обвинувальному акті прокурор виклав клопотання, у якому зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорювання ним обставин, встановлених під час дізнання, а також його згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності, прокурор просить суд, відповідно до частини першої статті 302 Кримінального процесуального кодексу України, розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
До обвинувального акта долучено письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену за участю захисника ОСОБА_4 , у якій ОСОБА_2 зазначає, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку, погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування.
Крім того, у цій заяві обвинувачений підтвердив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав, пов`язаних із розглядом провадження за його відсутності, недослідженням доказів у судовому засіданні або з метою заперечення встановлених під час дізнання обставин. У цій самій заяві захисник підтвердив добровільність визнання обвинуваченим своєї вини, його згоду з установленими у ході досудового розслідування обставинами та згоду на розгляд обвинувального акта без його участі.
Також до матеріалів провадження долучено заяву потерпілої ОСОБА_3 , у якій вона зазначила, що ознайомлена із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, розуміє їх зміст та усвідомлює, що у разі згод на спрощений порядок розгляду вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Судом, шляхом дослідження вказаних письмових заяв, встановлено, що сторони обізнані зі своїми процесуальними правами, правильно розуміють зміст поданих заяв, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та правдивості їх позиції.
Відповідно до частин другої та третьої статті 382 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, він подав письмову заяву, в якій зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини та згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, а також відсутність заперечень з боку потерпілої ОСОБА_3 , суд не має сумнівів у добровільності такої позиції обвинуваченого та потерпілої, а тому дійшов висновку про можливість розгляду обвинувального акта в порядку, визначеному статтями 381–382 Кримінального процесуального кодексу України.
Водночас згідно з частиною четвертою статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, у разі здійснення судового провадження за відсутності учасників провадження фіксування процесуальних дій за допомогою технічних засобів не проводиться.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які відповідають тим обставинам, що встановлені судом.
У поданій заяві ОСОБА_2 не оспорює зазначені обставини, визнає, що вони встановлені органом досудового розслідування, а також підтверджує своє повне визнання вини у вчиненні кримінального проступку. Його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Отже, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 умисно спричинив ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з чим його дії кваліфікує за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України.
Призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд керується положеннями статті 65 Кримінального кодексу України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Вчинене ОСОБА_2 кримінальне правопорушення відповідно до статті 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків. При оцінці ступеня тяжкості вчиненого суд враховує характер суспільно небезпечного діяння, яке посягає на здоров`я особи — одне з найважливіших конституційних благ, гарантованих статтею 49 Конституції України, незалежно від відсутності настання короткочасного розладу здоров`я потерпілої.
Оцінюючи особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_2 відповідно до статті 89 КК України є таким, що не має судимості, за місцем його проживання відомості негативного характеру відсутні. Він офіційно не працевлаштований, розлучений, на утриманні дітей або інших непрацездатних осіб не має, військовозобов`язаний. На обліку у лікаря?психіатра та лікаря?нарколога не перебуває, у зв`язку із чим відсутні сумніви в його осудності. Має постійне місце проживання, що створює умови для здійснення контролю уповноваженим органом з питань пробації. Суд також бере до уваги вік обвинуваченого та відсутність відомостей про стан його здоров`я, який би перешкоджав призначенню та виконанню покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття ОСОБА_2 , яке підтверджується повним визнанням вини у вчиненні кримінального проступку та погодженням із обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Такі дії характеризують ставлення обвинуваченого до вчиненого як критичне та розкаюване, що відповідає змісту щирого каяття як пом`якшуючої обставини. 
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до пункту 6? частини першої статті 67 Кримінального кодексу України, є вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя — ОСОБА_3 , з якою ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий його вид буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Санкція частини другої статті 125 КК України є альтернативною і передбачає п`ять видів покарання: штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин; виправні роботи на строк до одного року; пробаційний нагляд на строк до двох років; обмеження волі на строк до двох років.
Оцінюючи можливість призначення покарання у виді штрафу, суд враховує, що  ОСОБА_2  не працює і не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим призначення покарання у виді штрафу не досягне мети покарання, передбаченої статтею 50 КК України. Ці ж підстави виключають можливість призначення покарання обвинуваченому покарання у виді виправних робіт, оскільки таке відбувається на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності за місцем роботи засудженого. 
Водночас визначаючись з можливістю призначення наступних видів покарання, визначених санкцією частини другої статті 125 КК України, суд бере до уваги характер вчиненого кримінального проступку, який полягає в умисному заподіянні тілесних ушкоджень особі, з якою обвинувачений перебував у шлюбі, що свідчить про наявність обтяжуючої обставини, передбаченої пунктом 6? частини першої статті 67 КК України. Ця обставина підвищує ступінь суспільної небезпечності вчиненого, оскільки засвідчує посягання на здоров`я колишнього члена сім`ї — особи, яка за своїм статусом має право на особливу повагу та захист з боку обвинуваченого.
Суд також враховує обставини вчинення кримінального проступку, а саме: конфлікт виник на побутовому ґрунті з приводу розподілу майна колишнього подружжя; обвинувачений наніс один удар головою в область обличчя потерпілої, внаслідок чого останній було завдано тілесні ушкодження у вигляді у вигляді закритого перелому носа, синця перенісся з переходом на крила носа і нижні повіки обох очей. Незважаючи на те, що зазначені ушкодження за медичним висновком є легкими, однак вони спричинили короткочасний розлад здоров`я. Сам факт застосування фізичного насильства до колишнього подружжя в межах побутових взаємовідносин потребує належної правової оцінки та призначення покарання, яке буде адекватним вчиненому діянню.
Зважаючи на сукупність встановлених обставин, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що застосування покарання у виді громадських робіт за вказаних обставин та наявності обтяжуючої обставини (вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя), не відповідатиме меті покарання за своєю м`якістю, а покарання у виді обмеження волі, у даному випадку, за наявності пом`якшуючої обставини (щире каяття), буду занадто суворим. Водночас застосування пробаційного нагляду надасть змогу забезпечити контроль за поведінкою засудженого без його ізоляції від суспільства, використати наглядові та соціально-виховні заходи, спрямовані на його виправлення, а також зобов`язати засудженого періодично з`являтися до органу пробації, що створює умови для превентивного впливу.
Призначаючи строк пробаційного нагляду, суд враховує те, що обвинувачений згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, наявність як пом`якшуючої так і обтяжуючої обставини, а також відсутність матеріалів компрометуючого характеру за місцем проживання обвинуваченого. 
З огляду на це суд вважає за доцільне призначити пробаційний нагляд строком один рік як покарання, необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно з частиною другою статті 59-1 КК України, суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Ці обов`язки є обов`язковими при призначенні пробаційного нагляду та мають на меті забезпечити контроль за поведінкою засудженого без надмірного обмеження його прав.
Враховуючи всі наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_2 покарання у виді пробаційного нагляду строком один рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 59-1 КК України, відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації та гуманізму, передбаченим статтею 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у межах цього кримінального провадження не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого в межах цього кримінального провадження не обирався, підстав для його застосування судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 368, 373–376, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.
На підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до частини першої статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження відповідно до статей 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, ухваленого за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, надіслати учасникам судового провадження не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.
Суддя