ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/24912/23	
                                                                                                  (суддя Турова Н.В, м. Дніпро)
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі №160/24912/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                                 ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 28 вересня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач-1), Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач-2), згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, починаючи з 19.04.2023, зарахувавши до трудового стажу за Списком №2 періоди роботи ОСОБА_1 з 15.04.1990 року по 31.08.1995 року, з 02.01.2003 року по 05.07.2003 року, з 19.07.2011 року по 15.07.2013 року, з 12.09.2016 року по 04.02.2019 року.                      Позов обґрунтовано тим, що рішення відповідача від 27.04.2023 року №046550006645 є протиправним, оскільки працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці, а тому таке рішення підлягає скасуванню. Зазначає позивач і про те, що має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку по Списку №2.          
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди його роботи з 15.04.1990 року по 31.08.1995 року, з 02.01.2003 року по 05.07.2003 року та з 19.07.2011 року по 15.07.2013 року.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року) з 19.04.2023 року. У задоволенні іншої частини позову відмовив.           Рішення суду мотивовано тим, що позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку (57 років) ще 07.04.2020 року, при цьому з заявою звернувся до пенсійного органу 19.04.2023 року, а тому відповідач зобов`язаний призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року) з 19.04.2023 року та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.           Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві оскаржило його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 мають особи у разі дотримання у сукупності наступних умов: досягнення встановленого пенсійного віку - 55 років; мають необхідний страховий стаж роботи; мають необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України; наявна атестація робочого місця. Відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, довідка про період проходження військової служби, диплом, довідки про стаж) загальний страховий стаж гр. ОСОБА_1 складає 28 років 9 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 08.04.1998 по 21.07.2000 через наявне виправлення в даті на зарахування. У зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, скаржник зазначає про те, що позивач не звертався із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До загального страхового стажу періоди роботи на пільгових умовах за Списком №2, не враховано, оскільки в переліку документів ЕПС №046550006645 відсутні довідки які підтверджують стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2. Пільговий стаж за даними персоніфікованого обліку з 19.07.2011 по 31.10.2011 становить менше 1 року і до розгляду не враховується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 19.04.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.79).
За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 19.04.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 27.04.2023 року №046550006645, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV з посиланням на відсутність у позивача необхідного загального страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV – 30 років, в той час, як загальний страховий стаж позивача складає - 28 років 09 місяців 24 дні, що є недостатнім. При цьому вказаним рішенням відмовлено у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 08.04.1998р. по 21.07.2000р. через те, що в трудовій книжці позивача наявне виправлення в даті прийняття на роботу. Також у рішенні вказано, що з 01.01.1998р. стаж роботи враховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.30). 
З наявного в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 розрахунку стажу (Форма РС-право) судом встановлено, що фактично до загального страхового стажу позивача пенсійним органом не зараховано лише період його роботи з 08.04.1998р. по 01.06.1998р., а період роботи з 01.06.1998р. по 21.07.2000р. (02 роки 01 місяць 21 день) до страхового стажу позивача було зараховано як і вказано в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023р. №046550006645 – з 01.01.1998 року стаж роботи враховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Також з наявного в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 розрахунку стажу (Форма РС-право) судом встановлено, що до пільгового стажу позивача за Списком №2 не враховано жодного періоду роботи.
В подальшому, представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з адвокатським запитом від 13.09.2023 року за вих.№4702-09/2023 (вх.№67275/8 від 14.09.2023 року), в якому просив надати інформацію про те, чи всі періоди трудового стажу ОСОБА_1 зараховані під час розгляду заяви про призначення пенсії та які періоди пільгового стажу не були зараховані.
Листом від 19.09.2023 року №0400-010304-8/145748 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що згідно з наданими документами загальний страховий стаж для визначення права на призначення пенсії ОСОБА_1 зарахований по 31.12.2021 року відповідно до сплати страхових внесків і складає - 28 років 09 місяців 24 дні, при цьому до страхового стажу не зарахований період роботи відповідно до трудової книжки сери НОМЕР_1 від 24.02.1983 року з 08.04.1998 року по 21.07.2000 року, оскільки в записі про прийняття на роботу міститься виправлення в даті, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58. Водночас, до загального страхового стажу ОСОБА_1 зарахований період роботи з 01.06.1998р. по 21.07.2000р. відповідно до даних, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Крім того, пенсійний органу у листі зазначив, що для розгляду питання щодо розрахунку пільгового стажу ОСОБА_1 необхідно надати пільгову довідку у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року №637 (а.с.31-32).
Законність та обґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645 є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі-Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу роботи позивача, зокрема, період роботи з 08.04.1998 року по 21.07.2000 року через те, що в трудовій книжці позивача наявне виправлення в даті «на зарахування» на роботу (а.с.30).
В свою чергу, з запису №17 трудової книжки серії НОМЕР_1 , вбачається, що позивача з 08.04.1998 року (наказ №15 від 07.04.1998 року) прийнято на роботу майстром третього розрядку (а.с.26).
З 27.04.1993 року діє постанова Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» № 301 від 27.04.1993 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Враховуючи те, що записи трудової книжки позивача є логічним та відповідають послідовності записам трудової книжки, при цьому відповідачем не надано доказів того, що ці записи зроблені за відсутності законних підстав, колегія суддів зробила висновок про те, що такі записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Зважаючи на вищевикладене суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність не зарахування пенсійним органом періоду роботи позивача з 08.04.1998 року по 21.07.2000 року до страхового стажу з підстав виправлення в даті зарахування на роботу.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645 є протиправним та підлягає скасуванню.
Слід зауважити й на тому, що за умовами частини 3 статті 44 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
За наведених обставин, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та інших документах позивача, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV.
Щодо вимог позивача в частині зарахування до трудового стажу за Списком №2 періодів роботи ОСОБА_1 з 15.04.1990 року по 31.08.1995 року, з 02.01.2003 року по 05.07.2003 року, з 19.07.2011 року по 15.07.2013 року, з 12.09.2016 року по 04.02.2019 року та призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.          З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 мають працівники зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, та за результатами атестації робочих місць.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 19.04.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.79).          
При цьому, як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645, пенсійним органом розглянуто вищезазначену заяву виключно в рамках положень статті 26 Закону №1058-ІV (а.с.30).
Зважаючи на те, що пенсійним органом не досліджувалося питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача від 19.04.2023 року із наданням оцінки наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком в рамках положень статті 26 Закону №1058-ІV та оцінки наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.
На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі №160/24912/23 – скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.04.2023 року №046550006645.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.04.1998 року по 21.07.2000 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду зроблених у цій справі.
У задоволенні іншої частини позову – відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва