ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
08 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 185/7229/23
провадження № 51-3301км25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025  року в кримінальному провадженні стосовно 
 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, 
уродженця с. Стельмахівка
Сватівського району Луганської області, 
раніше не судимого,
 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області вироком від 07  лютого 2025 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна на користь держави.
 
Виправдав за ч. 2 ст. 110 КК у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
 
Вирішив питання щодо запобіжного заходу та заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
 
За обставин, викладених у вироку місцевого суду, 24 лютого 2022 року Російською Федерацією (далі - РФ) здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочато ведення агресивної війни проти України та відкрите захоплення її території. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №  64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1X, в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався.
 
У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області, починаючи з 24 лютого 2022 року по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, окупаційних адміністрацій цієї країни на території Луганської області. Як наслідок, агресія збройних сил РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації більшої частини території Луганської області.
У зв`язку із веденням агресивної війни з боку РФ проти України, приблизно 07  березня 2022 року захоплено та окуповано с. Стельмахівку Сватівського району Луганської області.
 
3 метою надання вигляду законності власним діям, представниками окупаційної адміністрації РФ прийнято рішення про проведення так званого «референдуму» (далі - референдуму) серед місцевого населення з приводу приєднання тимчасово окупованої території до складу країни агресора та реалізовано вказаний злочинний план за наступних обставин.
 
Головою так званої «общественной палаты ЛНР» з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, 19 вересня 2022 року направлено звернення до так званого «голови ЛНР» ОСОБА_8 з ініціативою проведення на тимчасово окупованій території Луганської області референдуму з питання приєднання до РФ на правах її адміністративно-територіальної одиниці.
 
На підставі вказаного звернення, 20 вересня 2022 року так званою «народною радою ЛНР» прийнято «Закон «О референдуме Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в составе РФ на правах ее субъекта», який підписаний так званим «головою ЛНР» ОСОБА_8 .
 
У вересні 2022 року, більш точна дата не встановлена, громадянин України ОСОБА_7 , усвідомлюючи наведені вище обставини, добровільно, умисно, протиправно, погодився взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму з питання приєднання до РФ на правах адміністративно-територіальної одиниці тимчасово окуповану територію Луганської області, а саме у с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку.
 
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 отримав від особи, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, бюлетені для голосування в яких було запитання російською мовою: «Вы за вхождение Луганской Народной Республики в состав РФ?» та списки осіб з числа мешканців с. Стельмахівка, які повинні були прийняти участь у голосуванні з вказаного питання.
 
У подальшому, ОСОБА_7 за попередньою змовою разом з особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, організував проведення референдуму шляхом проведення голосування поза межами виборчої діяльності за місцем проживання мешканців с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області. До кола обов`язків ОСОБА_7 входило прибуття до місця проживання виборця, перевірка анкетних даних осіб, заповнення списків осіб, які прийняли участь у голосуванні або відмовились від участі, видача бюлетенів, отримання бюлетенів з результатом голосування та поміщення його до відповідної скриньки.
 
Впродовж 25 вересня 2022 року, ОСОБА_7 , з метою реалізації покладених на нього обов`язків, безпосередньо прийняв участь в проведенні незаконного референдуму з питання приєднання до РФ її адміністративно-територіальної одиниці шляхом поіменного голосування поза межами виборчої дільниці за місцем проживання мешканців с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області. Після закінчення відповідного голосування, ОСОБА_7 передав скриньку з бюлетенями особі, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні.
 
Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК і визнав доведеною вину останнього в участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території та не погодився з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 110 КК, запропонованою стороною обвинувачення.
 
Дніпровський апеляційний суд вироком від 21 травня 2025 року скасував вирок місцевого суду, в частині виправдування ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 110 КК, ухвалив у цій частині новий вирок, яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
 
Постановив останнього вважати засудженим за ч. 5 ст. 111-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 роківз позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна на користь держави.
 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК,за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 роківз позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборами та референдумами, обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних, судових органах та органах, що надають публічні послуги, строком на 15 років та з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна на користь держави.
 
У решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.
 
Так, апеляційний суд, крім обставин діянь, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК, установив, що у вересні 2022 року більш точну дату встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_7 , діючи умисно, переслідуючи мету змінити межі території та державного кордону України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, погодився взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму з питання приєднання до РФ на правах адміністративно-територіальної одиниці тимчасово окуповану територію Луганської області, а саме у с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області.
 
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на організацію та проведення референдуму на тимчасово окупованій території Луганської області, ОСОБА_7 отримав від особи, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, бюлетені для голосування, в яких було запитання російською мовою: «Вы за вхождение Луганской Народной Республики в состав РФ?» та списки осіб з числа мешканців с. Стельмахівка, які повинні були прийняти участь у голосуванні з вказаного питання.
 
У подальшому ОСОБА_7 разом з особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, прийняв участь в проведенні референдуму шляхом організації проведення голосування поза межами виборчої діяльності за місцем проживання мешканців с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області.
 
До кола обов?язків ОСОБА_7 входило прибуття до місця проживання виборця, перевірка анкетних даних осіб, заповнення списків осіб, які прийняли участь у голосуванні або відмовились від участі, видача бюлетенів, отримання бюлетенів з результатом голосування та поміщення його до відповідної скриньки. 
 
Упродовж 25 вересня 2022 року ОСОБА_7 , з метою реалізації покладених на нього обов?язків, безпосередньо прийняв участь в проведенні незаконного референдуму з питання приєднання до РФ на правах її адміністративно-територіальної одиниці шляхом поіменного голосування поза межами виборчої дільниці за місцем проживання мешканців с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області. Після закінчення відповідного голосування ОСОБА_7 передав скриньку з бюлетенями особі, стосовно якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні.
 
Апеляційний суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 110 КК і визнав доведеною вину останнього у вчиненні умисних дії, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб.
 
Вимоги та доводи, викладені в касаційній скарзі
 
У касаційній скарзі захисник,посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд справи у цьому суді.
 
Уважає, що кваліфікація дій засудженого за ч. 5 ст. 111-1 і ч. 2 ст. 110 КК є подвійною, оскільки референдум, ступінь участі, обсяг дій одні і ті самі, крім того, однією із дій, які спрямовані на зміну меж території або державного кордону, є участь, підготовка та проведення незаконного референдуму, зазначене у сукупності суперечить вимогам ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КК, отже в діях засудженого відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 110 КК.
 
Автор скарги зазначає, що один із елементів суб`єктивної сторони злочину передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК не може бути одночасно метою іншого, оскільки включає в себе, у тому числі, зміну меж території та державного кордону шляхом організації референдуму.
 
Касатор звертає увагу, що ч. 5 ст. 111-1 КК є спеціальною нормою і відповідно до Закону України «Про правотворчу діяльність" при конкуренції загальної і спеціальної норми застосовується спеціальна, крім того, застосовними є норми, які прийняті пізніше.
 
Указує, що ОСОБА_7 належить виправдати за ч. 2 ст. 110 КК на підставі ч. 1 ст. 373 КПК.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
 
Прокурор заперечувала щодо доводів касаційної скарги.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника й прокурора, перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
 
Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження надійшло до суду за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 і ч. 5 ст. 111-1 КК. 
 
За результатами судового розгляду місцевий суд визнав доведеною вину ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК та не погодився з додатковою кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 110 цього кодексу, запропонованою стороною обвинувачення.
 
Зазначений вирок був оскаржений стороною захисту та стороною обвинувачення.
 
Суд апеляційної інстанції своїм вироком скасував вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 110 КК.
 
Касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, щодо кваліфікації дій засудженого з огляду на таке.
 
Висновків суду про винуватість  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його дій за цією частиною статті вказаного кодексута справедливості призначеного покарання Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень в цій частині ніхто не оскаржує.
 
Доводи захисника фактично зводяться до оспорювання вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК, та необхідності кваліфікації дій засудженого за цією частиною статті вказаного кодексу.
 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно - небезпечне діяння як конкретне кримінально каране.
 
Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону і здійснення прав та свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.
 
Кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого КК.
 
Як правильно зазначив апеляційний суд, ч. 2 ст. 110 КК передбачає кримінальну відповідальність за умисні дії, вчинені особою, яка є представником влади, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з розпалюванням національної чи релігійної ворожнечі з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики чи розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій.
 
У той же час ч. 5 ст. 111-1 КК визначає відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільне обрання до таких органів, а також участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічні заклики до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.
 
Є обґрунтованими посилання суду апеляційної інстанції на те, що для розмежування зазначених складів кримінальних правопорушень необхідно звернутись до такої кваліфікуючої ознаки їх складу, як мета.
 
Так мета злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК, виходячи із диспозиції частини цієї статті, є очевидною та полягає у відторгненні частини території України, її приєднанні до країни - агресора, або створенні нових утворень і т. п., тобто посягає на територіальну цілісність і недоторканність України, незалежно від того, які дії вчинено для досягнення цієї мети.
 
Водночас мета злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК не є очевидною і зважаючи на виключно прямий умисел дій особи, спрямована на сприяння (пособництво, підтримку) державі - агресору, її органам чи представникам у здійсненні їх діяльності, відповідальність за таке передбачена, зокрема, виключно за дії у формі участі в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.
 
При цьому, відповідальність за ч. 2 ст. 110 КК настає у разі спрямованості дій особи на зміну меж території України чи її держаного кордону.
 
Між тим, дійсно, у разі, якщо особа одним єдиним діянням вчиняє одночасно два або більше самостійних злочини, при цьому всі злочини вчиняються одночасно одним актом (нероздільним), в один і той же момент часу, в одному й тому самому місці (одні й ті самі діяння), то за наявності ознак такі кваліфікуються за різними статтями або частинами статті КК і становлять ідеальну сукупність.
 
Тож, зважаючи на різну спрямованість дій засудженого під час вчинення одних і тих самих дій, в один і той же момент часу, в одному й тому самому місці, суд апеляційної інстанції дійшов слушних висновків про ідеальну сукупність кримінальних правопорушень у цьому провадженні.
 
Скарга захисника, немає будь-яких доводів щодо обставин кримінального провадження, які б не були досліджені та не ураховані судом апеляційної інстанції.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи адвоката не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду. 
 
Вирок апеляційного суду за змістом відповідає вимогам статей 370, 420 КПК та є належно обґрунтованим і вмотивованим. У ньому зазначено відповідні підстави і положення закону, якими він керувався під час постановлення рішення, цей суд об`єктивно дослідив та оцінив всі зібрані докази в їх сукупності й дійшов правильного висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.  110 КК, тобто вчинення ним умисних дії, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб.
 
Доводи касаційної скарги не ставлять під сумнів законність оскаржуваного судового рішення та не спростовують правильності наведених у ньому висновків.
 
У касаційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено, Суд уважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції - без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7  залишити без зміни, а касаційну скаргузахисника - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді: 

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                          ОСОБА_3