Номер провадження: 22-ц/813/7068/25 
Справа № 509/1969/25
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Панасенка Є.М., по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:

У квітні 2025 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі за текстом АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101718682561913 від 18.06.2024 року у розмірі 66 710, 52 грн. станом на 17.04.2025 року, яка складається з: 39 700 грн. – загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 24 808,28 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами, 2 201,44 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 18.06.2024 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банк з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку підписавши Анкету-Заяву. На підставі вказаної Анкети-Заяви відповідачу видано платіжну картку, як засіб доступу до банківського рахунку, відкрито рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміт на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 85,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101718682561913 від 18.06.2024 року у розмірі 64509 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот дев`ять) грн. 08 коп., яка утворилась станом на 17 квітня 2025 року, та складається з: заборгованості за кредитом 39700 (тридцять дев`ять тисяч сімсот) грн. 80 коп., заборгованості за відсотками 24808 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісім) грн. 28 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір в сумі 2342 (дві тисячі триста сорок дві) грн. 46 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також, вирішити питання про розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що при відмові у стягненні пені суд послався на п. 18 Прикінцевих та перехідних положеннях ЦК України, однак ЦК України в даному питанні є не спеціальною, а загальною нормою законодавства, тому і не підлягає застосуванню, оскільки спеціальною нормою є ЗУ «Про споживче кредитування».
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні пені за кредитним договором, а тому рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, не переглядається.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2025 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 66 710,52 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18.06.2024 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» укладено кредитний договір № АВН0СТ155101718682561913. 
Сторонами погоджено умови кредитування, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір процентів за користування кредитом.
Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення, банк посилався на те, що в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 17.04.2025 року складається з: 39 700 грн. – загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 24 808,28 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами, 2 201,44 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.
Відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки пеня нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача такої пені.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за період воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Акцент-Банк».
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 2 201,44 грн.
Довід апеляційної скарги про те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки є загальною нормою законодавства і стосується лише кредитних договорів, укладених до 24.02.2022, а також на те, що у цій справі має бути застосовано спеціальний Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого укладено спірний кредитний договір з умовою про сплату пені, відхиляються колегією суддів, з огляду на таке.
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить у собі вказівки, що він застосовний до договорів, які укладені лише до 24.02.2022.
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. 
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. 
Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. ч. 3-4 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. 
Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі - це виконання позичальником, грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зроблено правовий висновок про те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (п. 69 постанови). 
Отже, сторони вправі в умовах договору обумовлювати сплату пені, але зобов`язані враховувати положення основного акту цивільного законодавства, яким є Цивільний Кодекс України, яким визначено, що у період дії воєнного стану особа звільняється від виконання цивільного обов`язку щодо сплати пені, встановленої кредитним договором.
Отже, суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня2006року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, відсутні.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст. ст. 368-369, 374-376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 04 грудня 2025 року.

Головуючий __________________________________________________ О.С. Комлева

Судді: __________________________________________________ В.А. Коновалова

__________________________________________________ М.В. Назарова