ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14614/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області до Локачинської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Володимирської окружної прокуратури (далі – прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області (далі також Інспекція) звернувся із позовом до Локачинської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів з організації проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” та закріплення їх в натурі (на місцевості); зобов`язання відповідно до вимог чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га, який знаходиться на території Локачинської селищної територіальної громади.
В обґрунтування позову зазначено, що гідрологічний заказник місцевого значення “Луга-Свинорейка” входить до складу природно-заповідного фонду України, однак межі його території в натурі (на місцевості) не встановлені, відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру, що унеможливлює належну охорону та збереження об`єкта природно-заповідного фонду.
Прокурор вказав, що після реорганізації у 2020 році сільських рад на території Локачинської селищної територіальної громади знаходиться частина гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га, однак упродовж тривалого часу відповідач не вживав заходів, спрямованих на встановлення меж заказника та забезпечення режиму охорони, чим допустив протиправну бездіяльність.
У позовній заяві також наголошується, що відповідно до вимог Закону України “Про природно-заповідний фонд України” та Закону України “Про землеустрій” встановлення меж територій природно-заповідного фонду є обов`язковою передумовою забезпечення режиму охорони таких територій, а органи місцевого самоврядування зобов`язані організовувати та фінансувати відповідні землевпорядні роботи.
Крім того, прокурор зазначає, що Державна екологічна інспекція у Волинській області як орган державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, не вжила належних заходів судового реагування щодо усунення допущених порушень, у зв`язку із чим прокурор, керуючись статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), звернувся до суду в інтересах держави.
На думку прокурора, бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з організації проведення робіт із винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” та їх закріплення у натурі (на місцевості) є протиправною, а тому існують правові підстави для її визнання протиправною та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії з метою реального захисту інтересів держави.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в частині визнання бездіяльності протиправною (а.с.99-103). З цього приводу вказано, що Локачинська селищна рада утворена у 2020 році відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад” та розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року №590-р “Про затвердження перспективного плану формування територій Волинської області» шляхом приєднання Привітненської, Бубнівської, Колпитівської, Білопільської, Конюхівської, Старозагорівської, Замличівської, Дорогиничівської, Крухиничівської, Марковичівської, Козлівської, Заячицівської сільських рад; повноваження Локачинська селищна рада восьмого скликання набула 01 грудня 2020 року, а процедура інвентаризації майна, обов`язків та документації сільських рад, що приєднались в результаті реорганізації, завершилась 02 березня 2021 року. Відповідно до пункту 24 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України (норма чинна з 27 травня 2021 року) землями комунальної власності вважаються також несформовані земельні ділянки природно-заповідного фонду. Відповідач стверджує, що на виконання таких законодавчих норм розпочав планомірну роботу щодо проведення інвентаризації відповідних ділянок, виготовлення землевпорядної документації, реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та права власності в Державному реєстрі речових прав. А оскільки виготовлення землевпорядної документації на несформовані земельні ділянки, в тому числі землі природно-заповідного фонду, вимагають значних фінансових ресурсів, то з огляду на значну кількість та площу таких земель прийнято рішення про почергове виготовлення документів. Після затвердження рішенням селищної ради від 21 грудня 2023 року №31/8 проекту землеустрою на гідрологічний заказник місцевого значення “Чорногузівський” було прийнято рішення від 31 липня 2024 року №38/25 щодо розробки проекту землеустрою наступного за розміром гідрологічного заказника місцевого значення - “Луга-Свинорейка” площею 790 га та до суб`єктів господарювання в галузі виготовлення проектів землеустрою надіслано листа для надання цінових пропозицій. 
Відповідач просив врахувати, що самостійно від початку створення вчиняє дії щодо встановлення меж усіх заказників на території громади з врахуванням умов функціонування воєнного стану та можливостей селищного бюджету, тоді як засновником заказника - Волинською обласною радою тривалий час не було організовано встановлення меж створеного нею заказника і документи з характеристиками заказника Локачинська селищна рада отримала лише 11 липня 2024 року, що виключає її бездіяльність.
У відповіді на відзив (а.с.121-125) прокурор повідомив, що Державною екологічною інспекцією у Волинській області у 2021 році проведена планова перевірка Локачинської селищної ради та актом перевірки було зафіксовано, що межі гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” в натуру на місцевості не винесені. Відповідно до приписів Закону України “Про землеустрій” Локачинська селищна рада має обов`язок вчинити дії щодо замовлення проекту землеустрою з організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, а саме гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” та затвердити такий проект після його виготовлення. Між тим рішення щодо розробки проекту землеустрою гідрологічного заказника “Луга-Свинорейка” прийняте тільки 31 липня 2024 року та за півтора року від його прийняття не вжито заходів з організації проведення робіт по винесенню меж та закріплення їх у натурі (на місцевості).
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Рішенням Волинської обласної ради від 20 грудня 1993 року №16/6 “Про віднесення цінних природних об`єктів і територій до природно-заповідного фонду області” з метою збереження природних умов цінних лісоболотних, лучних угідь і водних джерел, різноманіття видів рослинного і тваринного світу і їх біологічного генофонду цінні природні об`єкти і території згідно з додатками 1, 2 до рішення віднесено до території природно-заповідного фонду з утворенням на їх базі заказників і пам`яток природи місцевого значення (а.с.34).
У додатку 1 до вказаного рішення “Перелік цінних природних об`єктів і територій області, на базі яких утворюються заказники місцевого значення” під порядковим номером 7 вказано гідрологічний заказник місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 870 га на території Локачинського району (а.с.35).
Відповідно до пунктів 2, 3 Положення про гідрологічний заказник місцевого значення “Луга-Свинорейка”, затвердженого начальником Держуправління Мінприроди України по Волинській області у 1994 році (далі - Положення), гідрологічний заказник місцевого значення “Луга-Свинорейка” входить у склад природно-заповідного фонду України. Загальна площа заказника - 880 га (а.с.36-37).
Розділом 11 Положення визначено перелік видів діяльності, здійснення яких заборонено на території заказника.
Згідно з пунктами 5, 6 Положення границі гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” переносяться в натуру із встановленням гранично-господарських стовпів, типових охоронних знаків і наносяться на планово-картографічні матеріали землекористування. Режим гідрологічного заказника місцевого значення враховується у всіх видах проектно-планової документації, а також в проектах на дозволене будівництво об`єктів і окремих споруд в районі його розташування.
Підписавши охоронні зобов`язаннями №127, Замличівська сільська рада взяла зобов`язання охороняти і утримувати у належному стані з додержанням вимог Закону України “Про природно-заповідний фонд” утворений 20 грудня 1993 року рішенням обласної ради №16/6 гідрологічний заказник “Луга-Свинорейка” в межах землекористування ради загальною площею 220 га. Аналогічного змісту охоронні зобов`язання №127 видано Локачинській селищній раді на площу 70 га, Марковичівській сільській раді - на площу 130 га, Козлівській сільській раді - на площу 90 га, Дорогиничівській сільській раді - на площу 180 га, Крухиничівській сільській раді - на площу 100 га, Шельвівській сільській раді - на площу 90 га (а.с.25-27).
Підпунктом 2 пункту 3 рішення Волинської обласної ради від 02 грудня 2017 року №10/49 “Про збереження і розвиток природно-заповідного фонду області” внесено зміни до рішення обласної ради від 20 грудня 1993 року №16/6, зокрема, площа гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” становить 880 га (місце розташування – території Локачинського району: Дорогиничівська, Замличівська, Крухиничівська сільські ради), що відповідає сумі площ за охоронними зобов`язаннями (а.с.45, 46). 
На підставі рішення Локачинської селищної ради від 17 грудня 2020 року №1/13 “Про реорганізацію Привітненської, Конюхівської, Старозагорівської, Дорогиничівської, Замличівської, Крухиничівської, Марковичівської, Козлівської, Заячицівської сільських рад” розпочато процедуру реорганізації вказаних рад шляхом їх приєднання до Локачинської селищної ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків усіх приєднаних сільських рад (а.с.85-87).
З цього слідує, що на території Локачинської селищної територіальної громади знаходиться частина гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га.
Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, проведеної Державною екологічною інспекцією у Волинській області 10-16 серпня 2021 року, встановлено, що Локачинською селищною радою не забезпечено розробку проекту землеустрою щодо об`єкта природно-заповідного фонду - гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка”; межі заказника не винесені в натуру, не встановлені державні знаки (а.с.60-68). 
Листом від 11 липня 2024 року №1229/1.15/2-24 Управління екології та природних ресурсів надало на звернення Локачинської селищної ради картографічні матеріали та матеріали щодо створення та функціонування гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” (а.с.106).
Рішенням Локачинської селищної ради від 31 липня 2024 року №38/25 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” орієнтовною площею 790 га на території Локачинської селищної ради Володимирського району (а.с.111).
У листі від 15 квітня 2025 року №10-3-0.2210-1472/2-25 Головне управління Держгеокадастру у Волинській області підтвердило, що відомості про межі території заказника у встановленому законодавством порядку не внесені до Державного земельного кадастру (а.с.30).
Управління екології і природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації листом від 25 квітня 2025 року №704/1.15/2-25 повідомило окружну прокуратуру про те, що інформація щодо виготовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” до Управління не надходила (а.с.33).
Актом перевірки Державної екологічної інспекції у Волинській області від 28 травня 2025 року №30 підтверджено, що межі гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” в натурі (на місцевості) не винесені (а.с69-78).
Вказані обставини зумовили звернення прокурора до суду із цим позовом.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ “Про прокуратуру” (далі – Закон №1697-VІІ) та статтею 53 КАС України.
Так згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.
У пункті 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
За приписами статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.
Частиною першою статті 4 Закону України 25 червня 1991 року №1264-XII “Про охорону навколишнього природного середовища” (далі – Закон №1264-XII) визначено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.
Згідно зі статтею 5 Закону №1264-XII державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.
Отже, державний та суспільний інтерес полягає у необхідності неухильного дотримання вимог законодавства в галузі охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, насамперед, задля збереження національного природного надбання.
Статтею 20-2 Закону №1264-XII передбачено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель; про природно-заповідний фонд; надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до пункту 1 розділу І, пункту 11 розділу ІІ Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції України, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року №230 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 року за №350/34633), Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується. До функцій Інспекції належить вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступ позивачем та відповідачем у судах.
Підпунктом 15 пункту 2 розділу II Положення про Державну екологічну інспекцію у Волинській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20 лютого 2023 року №28, визначено, що Державна екологічна інспекція у Волинській області здійснює нагляд за додержанням законодавства про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Також пунктом 6 Положення №28 передбачено можливість Інспекції на звернення до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб.
Як вбачається із матеріалів справи, прокурор листом від 24 листопада 2025 року №50-2072вих-25 (а.с.83) повідомив Інспекцію про пред`явлення позову до суду в інтересах держави в особі Інспекції до Локачинської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Локачинську селищну раду відповідно до вимог чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га, який знаходиться на території Локачинської селищної територіальної громади. Одночасно роз`яснено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень до суду.
Інспекція не подала до суду заперечень проти її представництва прокурором в інтересах держави.
Надаючи оцінку доводам прокурора по суті спору, суд зазначає, що відповідно до статей 1, 2 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
За приписами статті 19 Земельного кодексу України землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.
У статті 79 Земельного кодексу України вказано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 79-1 Земельного кодексу України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Статтею 43 Земельного кодексу України визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 44 Земельного кодексу України передбачено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Відповідно до статті 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначені Законом України від 16 червня 1992 року №2456-XII “Про природно-заповідний фонд України” (далі - Закон №2456-XII).
Відповідно до статті 3 Закону №2456-XII до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.
Згідно із статтею 7 Закону №2456-XII землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
У частині третій статті 26 Закону №2456-XII вказано, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Згідно зі статтею 8 Закону №2456-XII збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування.
Частиною п`ятою статті 53, статтею 60 Закону №2456-XII установлено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання. Охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.
Таким чином, за змістом вказаних норм власники або користувачі земельних ділянок, оголошених об`єктами природно-заповітного фонду, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження. У свою чергу, забезпечення режиму охорони та збереження об`єктів природно-заповітного фонду здійснюється, зокрема, шляхом встановлення меж території такого об`єкту в натурі відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Закон України від 22 травня 2003 року №858-IV “Про землеустрій” (далі - Закон №858-IV) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.
У цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні: проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (стаття 1).
Відповідно до підпункту “в” частини першої статті 2 Закону №858-IV землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
У статті 20 Закону №858-IV обумовлено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Підставою для здійснення землеустрою відповідно до статті 22 Закону №858-IV є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
Статтею 25 Закону №858-IV визначено, що одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Відповідно до статті 26 Закону №858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.
Статтею 30 Закону №858-IV та пунктом 3 частини третьої статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення зобов`язано погоджувати з структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Статтею 47 Закону №858-IV передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів включають: а) завдання на складання проекту землеустрою; б) пояснювальну записку; в) характеристику території із встановленням режиму використання земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; ґ) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування; д) витяг з графічної частини відповідної містобудівної документації з позначеними межами водоохоронної зони, прибережної захисної смуги, пляжної зони (за наявності); е) інформацію про перспективний стан використання та охорони земель у межах адміністративно-територіальної одиниці, яка є складовою схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель відповідної адміністративно-територіальної одиниці (за наявності); є) план організації території з відображенням угідь, землевласників і землекористувачів, у тому числі земельних ділянок, щодо яких встановлені обмеження у використанні; ж) план меж земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення у землевласників та землекористувачів; з) креслення перенесення в натуру (на місцевість) меж території оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення та земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж території оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів у натурі (на місцевості).
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
Аналізуючи наведені правові норми, слід дійти висновку, що природоохоронне законодавство України передбачає ідентифікацію територій природно-заповідного фонду, в тому числі шляхом встановлення в натурі їх меж, для чого в обов`язковому порядку розробляються проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду. Наведене убезпечує від використання землі на території природно-заповідного фонду не за цільовим призначенням та запобігає її протиправному привласненню.
Відповідно до пункту 34 та пункту 37 частини 1 статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.
Отже, до повноважень землекористувачів належить прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; здійснення землеустрою, що включає в себе, зокрема, встановлення і закріплення на місцевості територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення.
Відповідно до рішення Волинської обласної ради від 02 лютого 2017 року №10/49 “Про збереження і розвиток природно-заповідного фонду області”, площа гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” становить 880 га (сума площ за охоронними зобов`язанням №127, що видавались відповідним радам) та, як встановлено вище, Локачинська селищна рада після реорганізації місцевих рад шляхом їх приєднання має обов`язок вчинити дії, спрямовані на забезпечення проведення робіт з винесення меж об`єкта природно-заповідного фонду – гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га (в межах землеволодіння Замличівської, Марковичівської, Козлівської, Дорогиничівської, Крухиничівської сільських рад та безпосередньо Локичинської селищної ради) та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Натомість межі гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га в натурі (на місцевості) не встановлені, правовстановлюючі документи на земельну ділянку комунальної власності Локачинської селищної ради під гідрологічним заказником відсутні. З моменту набуття Локачинська селищна радою у 2020 році статусу правонаступника вказаних рад тривалий час не вчинялися дії для усунення цього порушення, що було зафіксовано актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, проведеного Державною екологічною інспекцією у Волинській області 10-16 серпня 2021 року.
Лише 31 липня 2024 року Локачинською селищною радою прийнято рішення №38/25 “Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду - гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” на території Локачинської селищної ради Володимирського району” (а.с.111).
Водночас актом від 28 травня 2025 року №30 перевірки Локачинської селищної ради, проведеної Державною екологічною інспекцією у Волинській області, стверджується, що межі гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” в натурі (на місцевості) досі не винесені (а.с.69-78).
Отже, доводи відповідача не спростовують тривалої бездіяльності та не свідчать про належне і своєчасне виконання покладених на відповідача законом обов`язків.
Суд також враховує, що і на час розгляду справи роботи зі встановлення меж гідрологічного заказника у натурі (на місцевості) не завершені, а отже порушення інтересів держави не усунуто.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 77, 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов керівника Володимирської окружної прокуратури (44701, Волинська область, місто Володимир, вулиця Драгоманова, 31) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Степана Бандери, 20, ідентифікаційний код юридичної особи 38009738) до Локачинської селищної ради (45501, Волинська область, селище Локачі, вулиця Миру, 37, ідентифікаційний код юридичної особи 04332182) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Локачинської селищної ради щодо вжиття заходів з організації проведення робіт з винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Зобов`язати Локачинську селищну раду відповідно до вимог чинного законодавства забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж гідрологічного заказника місцевого значення “Луга-Свинорейка” площею 790 га, який знаходиться на території Локачинської селищної територіальної громади.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк