Справа № 305/3433/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ружицького Руслана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; за ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На підставі ст. 36 КУпАП, ОСОБА_1 призначено покарання за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до постанови суду - ОСОБА_1 , 28 серпня 2025 року, близько 20 години 15 хвилин, був виявлений та в подальшому затриманий, спільно з одним громадянином України, прикордонним нарядом "Група реагування" у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №407, на відстані близько 7500 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району, Закарпатської області), під час спроби незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку шляхом подолання гірського масиву у складі групи осіб.

Крім того, 28 серпня 2025 року, близько 20 години 15 хвилин, під час затримання громадянин ОСОБА_1 спільно з одним громадянином України, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ, під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: вдався до втечі та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду "Група реагування" лейтенанта ОСОБА_2 , зупинити протиправні дії відмовився виконувати.

Таким чином, своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст.9, ст.12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ч.2 ст.23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачені ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Ружицький Р.О., в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі. Зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 затримали разом з ОСОБА_3 , проте постановою суду від 08.10.2025 відносно останнього закрито справу у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення. Звертає увагу, що зазначена постанова суду набрала законної сили 21.10.2025, то ОСОБА_1 вже не міг відповідати за незаконну спробу перетину кордону групою осіб, однак суд першої інстанції зазначене до уваги не взяв. Зазначає, що у рапорті інспектора прикордонної служби зазначено, що двоє громадян рухалися в бік державного кордону з метою його незаконного перетинання, однак рух в бік державного кордону спробою перетину кордону не є, такі дії в об`єктивну сторону ст. 204-1 КУпАП не входять. Крім того зазначає, що в ньому не вказана дата його складання, не зазначено прізвища осіб, які рухалися, тобто цей рапорт можна підкласти в будь-яку справу нічого не змінюючи. Стверджує, що здійснити спробу перетину лінії державного кордону з відстані 7500 м – неможливо. Звертає увагу, що у протоколі складеному відносно ОСОБА_1 не вказано, в чому саме полягає суть вчиненого ним правопорушення, не наведено, які саме дії він здійснював, тобто не вказаної жодної дії, яку вчинив ОСОБА_1 , яка б відповідала об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Зазначає, що в ОСОБА_1 є бронювання, ухилятися від мобілізації наміру не мав та незаконно перетинати кордон не думав.

ОСОБА_1  та його захисник – адвокат Ружицький Р.О. в судове засідання не з`явилися, позаяк захисник – адвокат Ружицький Р.О. надіслав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1  та його захисника – адвоката Ружицького Р.О.враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вказаних вимог закону суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення повністю дотримано не було.

Так, частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суду, як на докази вчинення правопорушення, суд першої інстанції зіслався на протоколи про адміністративні правопорушення ЗхРУ №356357, ЗхРУ №356356 від 28.08.2025, протоколи про адміністративне затримання від 28.08.2025; протоколи особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 28.08.2025; рапорт начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) лейтенанта ОСОБА_4 ; довідку про затримання 2-х гр. України НОМЕР_1 ПРИКЗ впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; витяг з книги прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) від 28.08.2025; витяг з книги прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) списку особового складу станом на 28.08.2025; копію паспорта громадянина України; скріншоти з мобільного телефону; схему щодо спроби порушення державного кордону на напрямку НОМЕР_2 прикордонного знаку двома громадянами України (ділянка віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону) від 28.08.2025; письмові пояснення та письмову заяву ОСОБА_1 від 28.08.2025; письму заяву та письмові клопотання адвоката Ружицького Р.О. від 17.10.2025.

Однак, на думку апеляційного суду, вказані докази є недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 .

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №356357 від 28.08.2025 року вбачається, що 28 серпня 2025 року, близько 20 години 15 хвилин, прикордонним нарядом "Група реагування" у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №407, на відстані близько 7500 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району, Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку шляхом подолання гірського масиву у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Згідно з вказаним вище протоколом, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», однак не вказано, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ним, та які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.
Із письмових пояснень  ОСОБА_1  (а.с.5) також не вбачається, якими саме діями він вчинив незаконну спробу перетину державного кордону. При цьому, із вказаних пояснень апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_1  рухався туристичною стежкою на озеро Несамовите. Його маршрут закінчувався біля урочища Тищори, наміру перетинати кордон не мав.
Поряд з цим, на думку апеляційного суду, зібрані особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення докази, не свідчать «поза розумним сумнівом» про те, що ОСОБА_1  вчинив спробу незаконного перетину кордону.
Що стосується схеми щодо спроби порушення державного кордону на напрямку 407 прикордонного знаку двома громадянами України (ділянка впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону) від 28.08.2025», яка міститься у матеріалах справи на а.с.9, то така також не може бути визнана належним доказом, оскільки з неї неможливо встановити ані місця вчинення правопорушення, ні місця розташування, ні маршрут руху  ОСОБА_1  разом із іншими особами.

Також апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту про те, що рапорт начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби ОСОБА_4 , не можна визнати належним доказом, оскільки в ньому не зазначено: дата його складання, прізвища осіб, які перетинали кордон, не конкретизовано місце вчинення діяння.

Зокрема, стороною захисту до апеляційної скарги долучено копію військово-облікового документу (Резерв+), відповідно до якого ОСОБА_1  мав діюче бронювання до 28.02.2026.

Інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж пояснення інших осіб, які, на думку особи, яка склала протокол, були у складі групи осіб разом з ОСОБА_1 , та які б вказували на його причетність до правопорушення, яке ставиться йому у провину, суду не надано.
Той факт, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками прикордонної служби на відстані 7500м від лінії державного кордону України, сам по собі не свідчить про його намір незаконно перетнути кордон України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 08.10.2025 (справа № 305/3488/25), провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст .204 КУпАП, не знайшла свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.
Що стосується висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, то такі, на думку апеляційного суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Так, диспозицією ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
При цьому, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №356356 від 28.08.2025 року вбачається, що 28 серпня 2025 року, близько 20 години 15 хвилин, прикордонним нарядом "Група реагування" у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №407, на відстані близько 7500 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району, Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_5 , під час затримання здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ, під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: вдався до втечі та неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду "Група реагування" лейтенанта ОСОБА_2 , зупинити протиправні дії відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч.2 ст.23 ЗУ «Про державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
При цьому, в протоколі, в порушення вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, не зазначено законні вимоги представника Державної прикордонної служби, та в чому полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що в матеріалах справи відсутні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б вказували на саме злісну непокору  ОСОБА_1 .
Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 08.10.2025 (справа № 305/3480/25), провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Тобто, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не було встановлено фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У зв`язку з цим позбавлений такої можливості і апеляційний суд.
З огляду на досліджені у справі докази, апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_1 вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, вчинене групою осіб.
Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення злісної непокори ОСОБА_1 вчинене групою осіб судом також не встановлено.
Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, а тому подану апеляційну скаргу стороною захисту необхідно задовольнити, постанову суду в цій частині - скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Ружицького Руслана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу вказаних адміністративних правопорушень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага