ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" січня 2026 р. справа № 300/7303/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В: 
Адвокат Белей О.Б., в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства у справах ветеранів України (далі – Мінветеранів, відповідач), в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Міністерства у справах ветеранів України щодо не розгляду по суті заяви (скарги) ОСОБА_1 від 01.09.2025 «Щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»»;
2) зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України:
повторно розглянути заяву (скаргу) ОСОБА_1 від 01.09.2025 «Щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»»;
прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 01.09.2025 та визнати загибель ОСОБА_2 такою, що підпадає під дію пункту 6 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 про видачу довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та видати Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за формою згідно з додатком 1 до Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740;
провести перерахунок раніше призначеної одноразової грошової допомоги та забезпечити виплату різниці до встановленого законом розміру у 15 000 000,00 грн відповідно до частини десятої статті 15 та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України №4351-IX;
3) стягнути з Міністерства у справах ветеранів України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання у селі Опитне Бахмутського району Донецької області, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України. При цьому, ОСОБА_2 у період з 17.10.2022 по 15.01.2023 проходив службу у Добровольчому формуванні №1 «Хартія» територіальної громади м. Харків, що знаходився під безпосереднім керівництвом та контролем в/ч НОМЕР_1 1 НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України та виконував бойові завдання на території Харківської та Донецької областей відповідно до бойових розпоряджень. Так, позивачем зазначено, що Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради було видано безстрокове посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.07.2023, відповідно до якого позивач має пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України за п. 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України» віднесено, зокрема, сім`ї членів добровольчих формувань територіальних громад, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах). У зв`язку із цим, відповідач на підставі поданої ОСОБА_1 заяви на засіданні Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 02.05.2024 відповідно до протоколу №6 прийнято рішення про призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок травми, одержаної під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Водночас, позивачем зазначено, що в подальшому, після зміни законодавства, 08.07.2025 вона подала до Міністерства у справах ветеранів України заяву щодо зміни підстави надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України з п. 5 ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на п. 6 ч. 1 ст. 10-1 цього Закону, на яку листом від 28.07.2025 №15749/1.3/3.1-25 повідомлено, що пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України віднесено, зокрема, сім`ї членів добровольчих формувань територіальних громад (далі – ДФТГ), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти У країни та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах. У зв`язку із чим, для зміни підстав надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, як і перерахунку призначеної одноразової грошової допомоги, передбаченої для осіб, яким надано статус згідно з пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону, підстав немає.
Позивач вважає, що розмежування сімей загиблих за п. 5 та п. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у її ситуації призводить до нерівності у правах та дискримінації, оскільки умови служби й обставини загибелі її сина відповідають саме п. 6, адже він виконував ті самі бойові завдання, що й кадрові військові та цивільні особи. З огляду на вказане, ОСОБА_1 подала до Міністерства у справах ветеранів України звернення (скаргу) від 01.09.2025 щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України; розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; визнання факту загибелі сина – добровольця ДФТГ «Хартія» ОСОБА_3 таким, що підпадає під дію п. 6 ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; прийняття до розгляду заяви про встановлення факту безпосередньої участі її сина у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; видачі довідки на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за формою згідно з додатком 1 до Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740; проведення перерахунку раніше призначеної одноразової грошової допомоги відповідно до частини десятої статті 15 і пункту 2 Прикінцевих положень Закону №4351-IX; забезпечення виплати різниці до встановленого законом розміру у 15 000 000 грн, у зв`язку з загибеллю сина під час безпосередньої участі у бойових діях на території, що мали місце на території, включеній до переліку районів ведення бойових дій, визначеного Головнокомандувачем Збройних Сил України.
Проте, позивач отримала 30.09.2025 засобами поштового зв`язку лист №20109/1.3/3.1-25 від 18.09.2025, у якому вказувалось про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», а надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих під час безпосередньої участі у заходах членів ДФТГ передбачено пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону. Також повідомлено, що адміністративне провадження за результатом розгляду заяв позивача закрито у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не мала права подавати такі заяви, оскільки не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону.
Позивач вважає, що закриття адміністративного провадження по її заявам є ухиленням від виконання прямого обов`язку суб`єкта владних повноважень – розглянути звернення та застосувати норми закону, що діють на момент звернення, а особливо ті, що покращують становище громадянина. ОСОБА_1 вважає, що відмовивши в розгляді заяви (скарги) по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення її прав та інтересів, допустивши цим протиправну бездіяльність, яка також полягає у неприйнятті рішення по суті заяви (скарги) від 01.09.2025, умисному незастосуванні нових норм закону (Закон №4351-ІХ) та відмові у перегляді підстави набуття статусу при наявності встановлених фактів, які прямо свідчать про загибель Захисника під час безпосередньої участі у бойових діях (п. 6 ч. 1 ст. 10-1 Закону).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
У подальшому, 15.10.2025 судом отримано заяву ОСОБА_1 про залишення частини позовних вимог без розгляду, згідно змісту якої остання відмовилась від позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у межах уточнених позовних вимог.
10.11.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що:
згідно документів, наданих позивачем, її син уклав Контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки з добровольчим формуванням №1 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » територіальної громади м. Харкова, з огляду на що позивач відноситься до категорії членів сімей загиблих (померлих) осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, відповідно до пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон №3551-ХІІ);
надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих членів ДФТГ передбачено пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, а тому відсутні правові підстави про надання позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до пункту 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ;
Мінветеранів більше не видає довідки за формою згідно з додатком 1 до Порядку №740 для встановлення статусів відповідно до пункту 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, оскільки враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.04.2025 №4351-ІХ та постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2025 №1360, єдиною підставою для надання такого статусу відповідно до цього пункту є довідка командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу) сил безпеки та оборони;
в Мінветеранів відсутні повноваження здійснювати перерахунок призначеної одноразової грошової допомоги, оскільки вона була призначена відповідно до наданих документів позивачем та норм чинного законодавства України, які визначають критерії належності призначення таких виплат, а саме відповідно до норм Закону №3551-ХІІ та Порядку №336;
повноваження Мінветеранів призначати і виплачувати одноразову грошову допомогу у розмірі 15 млн грн членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, визначені Порядком №936.
З огляду на викладене, відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 12-20).
11.11.2025 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 наполягає на задоволенні позовних вимог. Зокрема, наголошено, що відповідач протиправно ігнорує те, що членство у добровольчому формуванні територіальної громади не є військовою службою, оскільки таке є воєнізованим підрозділом. При цьому, оскільки син позивача не був військовослужбовцем (навіть перебуваючи у складі ДФТГ), він відповідає критеріям, встановленим для цивільних осіб, які добровільно залучалися до виконання завдань із забезпечення національної безпеки та оборони. Саме цю категорію осіб охоплює пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також ОСОБА_1 вважає помилковими посилання відповідача на те, що вона вже має посвідчення члена сім`ї загиблого, виданого Департаментом соціальної політики Івано-Франківської міської ради, на підставі пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому вона не підпадає під категорію осіб, передбачених пунктом 6 вказаної норми. Окрім того, позивачем повторно наголошено на протиправній бездіяльності відповідача щодо нерозгляду її заяви про зміну статусу члена сім`ї загиблого з пункту 5 на пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки, на її думку, Мінветеранів зобов`язане було розглянути її по суті та визначити, чи відповідає загиблий критеріям пункту 6 частини першої статті 10-1, спираючись на надані документи. ОСОБА_1 вважає, що закриття адміністративного провадження без дослідження доказів і без прийняття рішення по суті є ухиленням від виконання владних повноважень (т. 2 а.с. 21-32).
24.11.2025 судом зареєстровано заперечення відповідача на відповідь на відзив, які скеровано суду через систему «Електронний суд» 22.11.2025. У запереченнях представник відповідача зазначив, що аргументи позивача носять формальний характер та є безпідставними, оскільки базуються на власному трактуванні позивачем норм чинного законодавства, виходячи із наявної матеріальної зацікавленості. Відповідачем звернуто увагу, що із документів, поданих на розгляд міжвідомчої комісії, вбачається, що син позивача ОСОБА_2 на момент загибелі (смерті) був членом добровольчого формування Харківської територіальної громади №1 «Хартія», тобто не як цивільна особа, яка добровільно залучалась Збройними Силами України, а як член ДФТГ, що виключає поширення на позивача вимог Порядку встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2023 №685. Відтак, на думку відповідача, у позивача було відсутнє право для отримання довідки, передбаченої Порядком №685, оскільки на неї не поширюється пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ. При цьому, Мінветеранів не здійснює трактування мети, суті і змісту поняття «добровольче формування територіальної громади» та не розглядає припущень щодо того, чи ДФТГ є військовою службою чи ні, Мінветеранів розглядаючи спірне питання посилається та застосовує пряму норму Закону №3551-ХІІ, в якій зазначено, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади. З цих підстав відповідач також і наголошує на правомірному закриттю адміністративного провадження по розгляду заяви позивача від 01.09.2025, оскільки ОСОБА_1 не мала права подавати відповідну заяву, оскільки не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ (т. 2 а.с. 120-125).
27.11.2025 позивач подала суду заяву про зміну предмета позову (т. 2 а.с. 132-136).
Однак, суд зауважує, що частиною 1 статті 47 КАС України передбачено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, – через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Таким чином, оскільки в даному випадку судове засідання у межах справи №300/7303/25 не проводиться, провадження у межах цієї справи в порядку спрощеного провадження відкрито 22.10.2025, то відповідно, станом на дату подання заяви про зміну предмета позову (27.11.2025) вже почався розгляд справи по суті, а відтак, у позивача відсутнє право на зміну предмета позову. 
З огляду на викладене, суд залишив без розгляду заяву позивача від 27.11.2025 про зміну предмета позову.
Також позивач 27.11.2025 подала суду додаткові пояснення, у яких навела додаткові підстави для задоволення позовних вимог (а.с. 139-146).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 50).
В свою чергу, ОСОБА_2 17.10.2022 уклав контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки з добровольчим формуванням № НОМЕР_5 « ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 55-56).
Згідно з витягом з наказу командира добровольчого формуванням №1 « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 08.1.2022 №224, ОСОБА_2 призначено стрільцем у вказаному ДФТГ (т. 1 а.с. 58).
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання у селі Опитне, Бахмутського району, Донецької області ОСОБА_2 загинув, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України.
Так, згідно з висновком експерта №10-12/180- ДМ/23, лікарським свідоцтвом про смерть від 17.01.2023, довідкою про причину смерті від 17.01.2023, сповіщенням сім`ї №29 від 20.01.2023 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 підтверджено, що причиною стала вибухова травма, отримана поблизу н.п. Бахмут, Бахмутського району, Донецької області під час виконання бойового завдання (т. 1 а.с. 60-62, 78-81).
Отже, у період з 17.10.2022 по 15.01.2023 ОСОБА_2 проходив службу у добровольчому формуванні №1 територіальної громади м. Харків, що знаходився під безпосереднім керівництвом та контролем військової частини НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сил територіальної оборони Збройних Сил України та виконував бойові завдання на території Харківської та Донецької областей відповідно до бойових розпоряджень (т. 1 а.с. 84).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_7 від 19.12.2023 №1314/ОТУ/1/6092 ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російського федерації проти України, перебуваючи в н.п. Бахмут, Бахмутського району, Донецької області згідно з бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України від 20.01.2023 №10653, бойового розпорядження оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №1314/4/9/7901/окп, витягу №6 журналу бойових дій тактичної групи «Бахмут» аркуш 12, запис №126 (т. 1 а.с. 86).
У зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , позивач направила до Міністерства у справах ветеранів України заяву від 08.02.2024 (вх. №С-907 від 15.02.2024) щодо призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №336 (далі – Порядок №336).
Мінветеранів винесло подані позивачем матеріали на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – міжвідомча комісія).
Міжвідомча комісія на засіданні розглянула заяву ОСОБА_1 від 08.02.2024 та прийняла рішення у формі протоколу від 02.05.2024 №6/ІІІ/106/1 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 2 013000 грн у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок поранення, одержаного під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (т. 1 а.с. 97).
Мінветеранів листом від 14.05.2024 №7661/4/5.2-24 повідомило ОСОБА_1 про прийняте 02.05.2024 міжвідомчою комісією рішення (т. 1 а.с. 96).
В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Мінветеранів із заявою від 08.07.2025 (вх. №С-7480 від 08.07.2025) про надання безоплатної первинної правничої допомоги у питанні щодо зміни підстави надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України з пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (т. 1 а.с. 100-101).
Листом від 28.07.2025 №15749/1.3/3.1-25 Мінветеранів надало ОСОБА_1 відповідь на її заяву від 08.07.2025, в якій повідомлено, що для зміни підстав надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, як і перерахунок призначеної одноразової грошової допомоги, передбаченої для осіб, яким надано статус згідно з пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, підстав немає (т. 1 а.с. 103).
Надалі ОСОБА_1 подала до Мінветеранів 1) заяву від 01.09.2025 (вх. №С-10641 від 04.09.2025) про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, загиблого ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 128); 2) заяву від 01.09.2025 (вх. №С-10642 від 04.09.2025) про видачу довідки про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (т. 1 а.с. 127), а також 3) скаргу від 01.09.2025 щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (т. 1 а.с. 104-105).
Вказані заяви від 01.09.2025 та скаргу від 01.09.2025 позивач надіслала поштовим зв`язком (разом із іншими документами) шляхом відправлення цінного листа, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та відповідним повідомленням і квитанцією (т. 1 а.с. 106-107).
Мінветеранів листом від 18.09.2025 №20109/1.3/3.1-25 надало відповідь на подані позивачем заяви від 01.09.2025, у якій зазначено, що ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», що підтверджує довідка про безпосередню участь у заходах, видана командиром військової частини НОМЕР_7 , і довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини НОМЕР_1 . Надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих під час безпосередньої участі у заходах членів ДФТГ передбачено пунктом 5 частини 1 статті 10-1 Закону. Також вказано, що Мінветеранів листом від 28.07.2025 №15749/1.3/3.1-25 повідомляло, зокрема, що міжвідомча комісія з питань встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яку утворює Мінветеранів, розглядає заяви про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, надісланих членами сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ. З урахуванням викладеного, керуючись пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про адміністративну процедуру», Мінветеранів повідомило, що адміністративне провадження за результатом розгляду заяв закрито у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не мала права подавати такі заяви, оскільки не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 101 Закону №3551-ХІІ (т. 1 а.с. 126).
Також Мінветеранів листом від 26.09.2025 №20930/1.3/3.2-25 надало відповідь на скаргу позивача від 01.09.2025 та зазначило, що відповідь щодо встановлення факту безпосередньої участі ОСОБА_2 у заходах та видачі довідки про його безпосередню участь у заходах надавалась листами Мінветеранів від 28.07.2025 №15749/1.3/3.1-25 та від 18.09.2025 №20109/1.3/3.1-25. Також відповідачем у листі зазначено, що на засіданні міжвідомчої комісії 02.05.2024 відповідно до протоколу №6 прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок травми, одержаної під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до Порядку №336 (в редакції постанови КМУ від 24.09.2024 №1090). Разом із цим, повноваження Мінветеранів призначати і виплачувати одноразову грошову допомогу у розмірі 15 млн грн членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, визначені Порядком призначення та виплати окремим категоріям осіб з числа членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) члена сім`ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №936 (далі – Порядок №936). Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається та виплачується у зв`язку із загибеллю (смертю) Захисника та Захисниці України, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ (т. 2 а.с. 99).
В подальшому, позивач направила офісу Президента України скаргу від 19.09.2025 щодо питання перерахунку виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 101-104), яку перенаправлено листом №22/048179-09 від 30.09.2025 до Секретаріату Кабінету Міністрів України (т. 2 зв.ст. а.с. 100), яку, в свою чергу, перенаправлено на адресу Мінветеранів листом №С-23822/09-25/1 від 02.10.2025 (т. 2 а.с. 100).
Мінветеранів листом від 15.10.2025 №22502/1.3/3.6-25 надало відповідь ОСОБА_1 на її скаргу від 19.09.2025, у якій зазначено, що питання, порушенні у скарзі, вже були предметом розгляду Мінветеранів та про результати розгляду ОСОБА_1 було поінформовано листом Мінветеранів від 26.09.2025 №20930/1.3/3.2-25 (т. 2 а.с. 112).
Враховуючи наведене, позивач вважає, що Міністерство у справах ветеранів України проявило бездіяльність щодо не розгляду по суті її заяви (скарги) від 01.09.2025 «Щодо перегляду підстави набуття статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»», у зв`язку із чим звернулася до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі – Закон №3551-XII).
При цьому, статтею 10-1 Закону №3551-ХІІ визначені категорії осіб, які належать до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.10-1 Закону №3551-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, відповідно до пункту 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ (який було доповнено в частину 1 статті 10-1 згідно із Законом №2864-IX від 12.01.2023, який в свою чергу набув чинності 04.04.2024), до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї (цивільних) осіб, які загинули, померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у бойових діях при проведенні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно з частиною другої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до частини п`ятої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать:
батьки;
один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;
діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;
діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;
утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Відповідно до пункту 3 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №740 (далі – Порядок №740, в редакції, діючій станом на дату виникнення спірних правовідносин), статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону №3551- ХІІ.
Згідно з абзацами 5-9 підпункту 4 пункту 4 Порядку №740, підставою для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України для заявників зазначених у пункті 5 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ з числа членів сімей осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, є:
свідоцтво про смерть або рішення суду про визнання безвісно відсутнім; контракт добровольця територіальної оборони;
довідка за формою згідно з додатком 1, видана командиром військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил, під безпосереднім керівництвом і контролем якого провадиться діяльність добровольчого формування територіальної громади, за клопотанням командира добровольчого формування територіальної громади;
висновок судово-медичної експертизи (крім випадків, коли особа пропала безвісти).
Натомість відповідно до підпункту 5 пункту 4 Порядку №740, підставами для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України для заявників з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ є:
свідоцтво про смерть;
довідка за формою згідно з додатком 1, видана Мінветеранів (такі довідки Мінветеранів видавало відповідно до Порядку встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2023 №685 (далі – Порядок №685, в редакції, діючій станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку №685, дія цього Порядку поширювалась на членів сімей осіб, які загинули, померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ).
Відповідно до пункту 3 Порядку №685, рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, приймалося міжвідомчою комісією, яку утворювало Мінветеранів.
Абзацом першим пункту 5 Порядку №685 передбачено, що для встановлення факту безпосередньої участі у заходах особи, яка загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, кожен повнолітній член сім`ї, зазначений у підпункті 2 пункту 2 цього Порядку (його уповноважена особа), подавав особисто чи надсилав поштою Мінветеранів письмову заяву про встановлення факту безпосередньої участі у заходах за формою згідно з додатком 1.
Відповідно до абзацу восьмого пункту 5 Порядку №685 до заяви додавалися такі документи (з пред`явленням оригіналів зазначених документів):
копія паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - копія паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або іншого документа, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України, крім довідки про звернення за захистом в Україні), а у разі подання документів законним представником чи уповноваженою особою - копії документа, що посвідчує особу тієї особи, від імені якої подається заява, а також документа, який надає повноваження законному представнику чи уповноваженій особі представляти таку особу, оформленого відповідно до законодавства;
копія свідоцтва про смерть особи;
копія свідоцтва про народження особи - для батьків загиблого (померлого); копія свідоцтва про шлюб - для дружини (чоловіка); копія свідоцтва про народження дитини - для дитини;
копія висновку судово-медичної експертизи (дослідження), що засвідчує факт смерті внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, або копії первинної медичної облікової документації, форми яких затверджені МОЗ;
копія довідки про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, Держприкордонслужби, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ та/або іншого утвореного відповідно до закону військового формування та правоохоронного органу, у взаємодії з якими особа брала безпосередню участь у заходах у період воєнного стану;
свідчення (заява) командира підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа, або свідчення (заяви) не менше ніж двох свідків, які разом з особою брали безпосередню участь у заходах, про безпосередню участь у заходах у період воєнного стану особи, яка загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, - у разі відсутності довідки, передбаченої абзацом п`ятнадцятим цього пункту.
До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, справжність підпису на яких засвідчено нотаріально або командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) та печаткою військової частини (органу, підрозділу), в якій (якому) особи проходять військову службу, які брали безпосередню участь заходах, за період, за який вони свідчать;
інші документи, які містять докази та підтверджують факт безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану;
рішення суду яким встановлено, що особа загинула, померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах у період воєнного стану, - у разі відсутності документів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим цього пункту.
Згідно з пунктом 6 Порядку №685, міжвідомча комісія розглядала подані документи, надсилала у разі потреби необхідні запити за підписом її голови, уточнювала інформацію про осіб, стосовно яких подані документи, заслуховувала пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів і в місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймала рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах або рішення про відмову у встановленні факту безпосередньої участі у заходах.
Відповідно до абзацу 3 пункту 8 Порядку №685, Мінветеранів не пізніше трьох робочих днів після надходження рішення про встановлення факту безпосередньої участі у заходах видавало особам, зазначеним у підпункті 2 пункту 2 цього Порядку, - довідку за формою згідно з додатком 1 до Порядку №740.
Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Порядку №685, міжвідомча комісія відмовляла у встановленні факту безпосередньої участі у заходах у разі коли відсутні документи, що містять підтвердження факту безпосередньої участі у заходах, або в поданих документах відсутні докази, які підтверджують факт безпосередньої участі у заходах.
Згідно із пунктом 13 Порядку №740, рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 подала до відповідача заяву від 08.02.2024 про призначення їй одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №336 (т. 2 а.с. 45) та у додатках до заяви надала посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, видане Департаментом соціальної політики України виконкому Івано-Франківської міської ради 11.07.2023 серії НОМЕР_3 , яке підтверджує статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до пункту 5 частини першої статті 10-1 Закону №3551- ХІІ (т. 2 а.с. 46).
Таким чином, із документів, поданих на розгляд міжвідомчої комісії у лютому 2024 року, вбачається, що син позивача – ОСОБА_2 на момент загибелі (смерті) був членом добровольчого формування Харківської територіальної громади №1 «Хартія», не як цивільна особа, яка добровільно залучалась Збройними Силами України, а як член ДФТГ, у зв`язку із чим міжвідомча комісія прийняла рішення у формі протоколу від 02.05.2024 №6/ІІІ/106/1 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 2 013000 грн у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок поранення, одержаного під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (т. 1 а.с. 97).
Вказане, на думку суду виключає поширення на позивача вимог Порядку №685, а відтак, у позивача відсутнє право для отримання довідки, передбаченої Порядком №685, оскільки на неї не поширюється пункт 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ.
Суд встановив, що аналогічні обґрунтування наведені відповідачем у листі-відповіді від 28.07.2025 №15749/1.3/3.1-25, який надано на заяву позивача від 08.07.2025 та листі-відповіді від 18.09.2025 №20109/1.3/3.1-25, який надано на подані позивачем заяви від 01.09.2025. Зокрема, позивачу повідомлено про те, що для зміни підстав надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, як і перерахунок призначеної одноразової грошової допомоги, передбаченої для осіб, яким надано статус згідно з пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, підстав немає (т. 1 а.с. 103), оскільки ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», що підтверджує довідка про безпосередню участь у заходах, видана командиром військової частини НОМЕР_7 , і довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана командиром військової частини НОМЕР_1 . Надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України сім`ям загиблих під час безпосередньої участі у заходах членів ДФТГ передбачено саме пунктом 5 частини 1 статті 10-1 Закону.
З цього приводу суд також погоджується із відповідачем про відсутність необхідності здійснювати трактування мети, суті і змісту поняття «добровольче формування територіальної громади», тобто досліджувати питання стосовно того, чи ДФТГ є військовою службою чи ні, оскільки в даному випадку Закон №3551-ХІІ містить пряму вказівку у пункті 5 частини 1 статті 10-1, що до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб, які, серед іншого, входили до складу добровольчого формування територіальної громади.
При цьому, як судом уже з`ясовано, позивач своє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №336, як член сім`ї загиблого Захисника у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 10-1 Закону №3551-ХІІ вже реалізовано та їй виплачено відповідну допомогу на підставі рішення міжвідомчої комісії, оформленого у формі протоколу від 02.05.2024 №6/ІІІ/106/1.
Як уже зазначено вище, відповідно до частини другої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ, порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України. 
В свою чергу, Кабінет Міністрів України визначив такий механізм шляхом затвердження Порядку №740 та Порядку №685, передбачивши ряд необхідних документів для встановлення відповідного статусу, зокрема рішення суду у разі відсутності інших документів.
Таким чином, суд вважає, що збоку відповідача відсутня протиправна бездіяльність щодо не розгляду по суті заяви (скарги) ОСОБА_1 від 01.09.2025, оскільки ОСОБА_1 не відноситься до осіб, передбачених пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як вона вже скористалась своїм правом і їй встановлено статус члена сім`ї загиблого Захисника, передбачений пунктом 5 частини першої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Суд з цього приводу бере також до уваги, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 65 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративне провадження закривається у разі подання заяви особою, яка не мала права на подання такої заяви.
Як наслідок, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем правомірно адміністративне провадження за результатом розгляду заяв позивача закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 65 Закону України «Про адміністративну процедуру», у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не належить до категорії осіб, зазначених у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ.
Щодо позовної вимоги про здійснення перерахунку раніше призначеної одноразової грошової допомоги та забезпечення виплати різниці до встановленого законом розміру у 15 000 000,00 грн відповідно до частини десятої статті 15 та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України №4351-IX, то суд зазначає таке.
Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону №3551-ХІІ, членам сімей осіб, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї у розмірі, визначеному підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, як уже зазначалось вище, порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №336.
Порядок №336 визначає механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, деяких категорій осіб (далі – одноразова грошова допомога) відповідно до Закону №3551-ХІІ
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №336, одержувачами одноразової грошової допомоги є члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ.
Згідно підпункту 1 пункту 4 Порядку №336, одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі загибелі (смерті) або визнання безвісно відсутніми осіб, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону, - з дати смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, або з дати набрання законної сили рішенням суду про визнання особи безвісно відсутньою.
Відповідно до пункту 6 Порядку №336, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) осіб, зазначених у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону, призначається та виплачується членам сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, зазначеним в частині четвертій статті 10-1 Закону, у розмірі 750 прожиткових мінімумів, установлених законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому загинули (померли) особи, зазначені у пунктах 1-6 частини першої статті 10-1 Закону, рівними частинами.
Так, як уже встановлено, позивачем реалізовано право на виплату одноразової грошової допомоги у відповідно до приписів Порядку №336 та на засіданні міжвідомчої комісії 02.05.2024 відповідно до протоколу №6 прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок травми, одержаної під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (т. 1 а.с. 97).
При цьому, повноваження Мінветеранів призначати і виплачувати одноразову грошову допомогу у розмірі 15 млн грн членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ, визначені Порядком призначення та виплати окремим категоріям осіб з числа членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) члена сім`ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №936 (далі – Порядок №936).
Відповідно до пункту 3 Порядку №936, одноразова грошова допомога призначається та виплачується у зв`язку із загибеллю (смертю) Захисника та Захисниці України, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць, статус яким встановлено згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551- ХІІ.
Оскільки позивачу не встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника згідно із пунктом 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551- ХІІ, і, як уже встановлено судом – правомірно не встановлено, оскільки ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання, перебуваючи у складі ДФТГ «Хартія», то у Міністерства у справах ветеранів України відсутні повноваження здійснювати перерахунок вже призначеної одноразової грошової допомоги, оскільки вона була призначена відповідно до наданих документів позивачем та норм чинного законодавства України, які визначають критерії належності призначення таких виплат, а саме відповідно до норм Закону №3551-ХІІ та Порядку №336.
Суд також окремо звертає увагу, що у подальшому Законом України від 15.04.2025 №4351-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо призначення одноразової грошової допомоги" (набрав чинності 02.05.2025) статтю 10-1 Закону №3551-ХІІ доповнено новою частиною четвертою згідно якої встановлено, що підставою для надання членам сімей осіб, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є лише довідка про безпосередню участь такої особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил України, Національної поліції України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими така особа брала безпосередню участь у здійсненні зазначених заходів.
Відтак, Законом №3551-ХІІ, починаючи з 02.05.2025 визначено єдину підставу для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України особам, зазначеним у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону №3551-ХІІ – довідку командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу) вищезазначених сил безпеки та оборони.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2025 №1360 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 №685 і від 23.09.2015 №740, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» Порядок №685 втратив чинність, а міжвідомча комісія припинила існування. Отже, довідки за формою згідно з додатком 1 до Порядку №740 Мінветеранів більше не видає, оскільки враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.04.2025 №4351-ІХ, такі довідки вже не є підставою для надання статусу особам, зазначеним у пункті 6 частини першої статті 10-1 Закону № 3551-ХІІ;
Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Решта доводів на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства у справах ветеранів України (код ЄДРПОУ 42657144, вул. Хрещатик, 34, м. Київ, 01001) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В.