ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4546/25 Справа № 175/10280/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого – Городничої В.С.,
суддів – Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м.Дніпрі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Василець Марини Сергіївни на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року у складі судді Васюченка О.Г. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (стара назва Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-8), в якому позивач посилається на те, що 22.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №5566050 про надання споживчого кредиту в сумі 8 809 грн, строк кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в розмірі 8 809 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису. Умовами кредитного договору було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами: стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку кредиту. Знижена процентна ставка 1,01 в день застосовується за певних умов, визначених договором. 22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати нарахованих відсотків не виконав. 21 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, був укладений договір факторингу №21-06/2022, згідно з умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Авентус Україна» прав вимоги за договором №5566050 про надання споживчого кредиту від 22.09.2021 року. 
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 200,50 грн, судовий збір у розмірі 2 422,41 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року позовну заяву задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість по кредитному договору №4810783 від 22 вересня 2021 року у розмірі – 39 200 грн 50 коп, з яких: заборгованість за сумою кредиту – 8 809 грн 00 коп, заборгованість по відсоткам – 20 111 грн 70 коп, інфляційні втрати – 8 267 грн 72 коп, три відсотки річних – 2 012 грн 08 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» судовий збір у розмірі 2 422,41 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено (а.с. 77-81).
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач через свого представника адвоката Василець М.С. звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 85-88), в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить суд рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі, в якому просить змінити найменування позивача з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000,00 грн (а.с. 117-123).
Відповідач через свого представника адвоката Василець М.С. подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі (а.с. 162-165). 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір №4810783 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 9 000,00 грн. терміном на 30 днів (а.с. 15-17).
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М626021, 22.09.2021 12:15:41 (а.с. 17).
У пункті 1.5 вказаного вище договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.
Додатком №1 до вказаного вище договору №4810783 від 22.09.2021 року погоджено Графік платежів та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 17 зворот).
Відповідно до п. 1.5.2. Договору, знижена процентна ставка 0,01% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом 3х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник лояльності отримає знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється сама на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності – розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача.
Відповідно до п. 1.7. (1.7.1, 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 3,71% річних.
Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТОВ «Авентус Україна» прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
Разом з тим, відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору №4810783 від 22.09.2021 року між ним та ТОВ «Авентус Україна».
Доводи скарги про те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження перерахування ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 колегія суддів не бере до уваги враховуючи наступне. 
Відповідно до пункту 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором №4810783 від 22.09.2021 року виконало та надало йому кредит в сумі 9 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему EasyPay (а.с. 27), на підставі укладеного Договору №087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 24-25).
Колегія суддів вважає зазначені докази належними, достатніми, якими підтверджується факт перерахування позичальнику кредитних коштів на визначений ним рахунок.
Належними, допустимими та беззаперечними доказами відповідач не спростував факту перерахування на його картковий рахунок зазначених коштів.
ТОВ «Авентус Україна» як фінансова установа, не є банком, та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що відповідач не отримував кредитних коштів. І якщо такі кошти кредитодавцями мали бути перераховані на визначений у договорі картковий рахунок, то єдиним безспірним доказом може бути виписка по картковому рахунку, з якої можливо встановити відсутність або наявність певної банківської операції. І якщо сторона заперечує отримання коштів і має можливість подати такі докази, то тягар доказування таких обставин покладається саме на цю сторону.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19).
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.
21 червня 2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, в тому числі за кредитним договором №4810783 від 22.09.2021 року (а.с. 50-52), що також підтверджується копією витягу з Реєстру боржників від 21.06.2022 року до Договору факторингу (а.с. 18), актом прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу від 21.06.2022 року (а.с. 36) та платіжною інструкцією №15 від 28.06.2022 року (а.с. 49).
Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 року змінено найменування Товариства на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с. 154).
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №4810783 від 22.09.2021 року, станом на 20.06.2022 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 28 920,70 грн, яка складається з: 8 809,00 грн – сума кредиту та 20 111,70 грн – сума процентів за користування кредитом (а.с. 19-20).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Виходячи з викладеного, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування відсотків поза межами строку кредитування, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору №4810783 від 22.09.2021 року та наявність заборгованості за ним, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 8 809,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 5 057,40 грн відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування з 22.09.2021 року по 22.10.2021 року, а всього 13 816,40 грн.
Посилання позивача на пролонгацію строку кредиту є недоведеним, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3.1 договору №4810783 від 22.09.2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році.
За положеннями пункту 4.2.2 договору №4810783 від 22.09.2021 року, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із способів, наведених у цьому договорі.
Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №4810783 від 22.09.2021 року матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення платежу у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів на користь позивача та погодження останнім пропозиції (оферти) позичальника про це.
Разом з цим, відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, на дату сплати позичальником 01.10.2021 року оплати у сумі 200,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків становила 1 710,00 грн. Таким чином, оскільки сплачена позичальником сума є меншою суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, не можна вважати, що позичальником у відповідності до умов п. 4.2.2. Договору, вчинено пропозицію (оферту) щодо продовження строку користування кредитом. Крім того, в матеріалах справи також відсутні докази щодо вчинення ТОВ «Авентус Україна» умов передбачених п. 4.2.2. Договору, а саме надання відповіді на таку пропозицію (оферту) протягом 24 годин після здійснення позичальником оплати.
Посилання позивача на умови пункту 4.3 щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставними.
Частиною восьмою статті 18 Закону України “Про захист прав споживачів” установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідач заперечує погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредиту понад 30 днів, що підтверджується змістом апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи заперечення відповідача таких умов про автопролонгацію строку кредитування та положення статті 18 Закону України “Про захист прав споживачів”, - колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад тридцять днів, який було визначено у пункті 1.4 кредитного договору №4810783 від 22.09.2021 року.
У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 23.10.2021 по 20.06.2022 включно на суму 15 054,30 грн відсутні у зв`язку з чим враховує доводи апеляційної скарги з приводу цього.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 ЗУ “Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, оскільки він проходить службу в Національній поліції України колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Так, Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (частина 1 статті 3 Закону № 2011-XII).
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Так, ст. 1-2 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Водночас перелік пільг, які надаються військовослужбовцям та членам їх сімей, визначає ст. 14 Закону №2011-XII.
Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" ст.14 Закону №2011-XII було доповнено пунктом 15 такого змісту: "Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються".
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону № 1275-VII його було розроблено з метою удосконалення системи проведення мобілізації, проведення в стислі терміни заходів часткової мобілізації в країні, підвищення обороноздатності Збройних Сил України, інших військових формувань, захист Батьківщини та її територіальної цілісності, а метою його прийняття є, зокрема, захист громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобов`язаннями.
У подальшому Законом України від 21 березня 2024 року №3621-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" було внесено зміни та викладено п. 15 ст. 14 №2011-XII в наступній редакції: Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля".
Підставами для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду є: 1. для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - довідка за формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року №124 (далі - Інструкція) та витяг із наказу або довідка про призов військовозобов`язаного або резервіста на військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (раніше - військовим комісаріатом), військовою частиною, органом військового управління, військовим навчальним закладом, установою та організацією Збройних сил України; 2. для військовослужбовців, які проходять військову службу всіх видів, передбачених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (крім осіб, зазначених в пункті 1 цього листа), які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - довідки за формами 5 або 6 Інструкції та довідка за формою, яка встановлена додатком 4 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій 4 та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.
Таким чином, військовослужбовці, які надали вищезазначені документи, мають право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону №2011-XII.
Отже, в даному випадку відповідач мав повідомити кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги.
Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.
Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_1 працює дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 91, 92).
При цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач у відповідності до положень ч. 15 ст. 14 Закону №2011-XII та порядку визначеному листом Національного банк України від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надавав/надсилав – ТОВ «Авентус Україна» як первісному кредитору чи його правонаступнику - фактору – ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такі документи відсутні і у матеріалах справи.
В матеріалах справи також відсутні будь-які документи на підтвердження того, що відповідач є мобілізованим, брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Тому, з врахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування у даному випадку положень ч. 15 ст. 14 Закону №2011-XII щодо нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17.03.2022) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).".
Тому нарахування у зв`язку з інфляцією та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача за період з 24.02.2022 по 20.05.2024 (у межах позовних вимог).
У зв`язку із прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем на загальну суму 13 816,40 грн (8 809,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 5 057,40 грн відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування з 22.09.2021 року по 22.10.2021 року), з урахуванням меж заявлених позовних вимог, за період з 30.01.2022 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати складають 221,06 грн, а 3% річних становить 28,39 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», виходячи з наведених нижче розрахунків.
Індекс інфляції за період з 30.01.2022 року по 23.02.2022 року становить: лютий 2022 – 101,60.
Інфляційне збільшення становить: 13 816,00 x 1.01600000 - 13 816,00 = 221,06 грн.
Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:
Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Отже, 3% річних за період з 30.01.2022 року по 23.02.2022 року становить: 13 816,00 x 3 % x 25 : 365 : 100 = 28,39 грн.
Колегія звертає увагу, що нарахування інфляційних та 3% річних здійснено після спливу строку кредитування та у межах трьох років до дати звернення з позовом до суду 11.06.2024 року.
На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, дійшов безпідставного висновку про наявність підстав стягнення з відповідача заборгованості саме у розмірі 39 200,50 грн, тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (2 422,00 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (10 000,00 грн) пропорційно задоволеним позовним вимогам (35,88%) в сумі 4 457,16 грн. 
На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні апеляційної скарги (3 633,60 грн) пропорційно залишеним без задоволення вимогам (64,12%) в сумі 2 329,86 грн. 
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у розмірі 2 127,30 грн (4 457,16 грн - 2 329,86 грн).
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженого рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,- 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Василець Марини Сергіїни — задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року — скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості за кредитним договором від 22.09.2021 року №4810783 у розмірі 13 816,40 грн (8 809,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 5 057,40 грн відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування з 22.09.2021 року по 22.10.2021 року), також інфляційні втрати у розмірі 221,06 грн та 3% річних у розмірі 28,39 грн за період з 30.01.2022 року по 23.02.2022 року, а всього разом: 14 065,85 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати по справі у сумі 2 127,30 грн.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено “26” грудня 2025 року.
Головуючий         В.С.Городнича Судді:         М.Ю.Петешенкова
Т.П.Красвітна