Справа № 461/2475/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2602/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про відшкодування шкоди, 
встановив:
У березні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство (далі – ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в розмірі 9259 грн. 70 коп., пені в розмірі 544 грн. 97 коп. та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. 
З 01.12.2021 року з відповідачем є укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) №1022, №1023 від 08.09.2021 року. 
Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а отже, користується послугами з постачання теплової енергії, які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг. 
Споживання послуг квартирою АДРЕСА_2 обліковується будинковим приладом обліку теплової енергії, тому нарахування кількості та вартості послуг проводиться згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії та відповідно до вимог чинного у спірний період законодавства.
Однак, всупереч п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, п.5 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідач не виконав свого обов`язку по оплаті наданих йому послуг, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому позивач просить стягнути заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в розмірі 9259 грн. 70 коп. та пеню в розмірі 544 грн. 97 коп. в примусовому порядку.
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення завданої шкоди в розмірі 48448 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він не приєднався та не акцептував договір з ЛМКП «Львівтеплоенерго», а відтак, учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг не виступає, послугами централізованого опалення (постачання теплової енергії) не користується.
Вважає, що внаслідок неправомірних дій ЛМКП «Львівтеплоенерго» йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 48448 грн., виходячи із тридцяти двох неоподаткованих мінімумів, що дорівнюють тридцяти двом розмірам податкової соціальної пільги станом на 2025 рік.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в розмірі 9259 грн. 70 коп. та пеню в розмірі 544 грн. 97 коп. 
Компенсовано ЛМКП «Львівтеплоенерго» за рахунок держави 3028 грн. судового збору за подання позовної заяви.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про відшкодування шкоди – відмовлено. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» та задоволення його зустрічного позову.
Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. 
Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано докази, які ним подавались разом із зустрічною позовною заявою, зокрема, довідку №53 про фактичне місце проживання, що, в свою чергу, дає підстави для висновку, що за адресою, де виникла заборгованість, ОСОБА_1 не споживав послуг, не користувався послугами опалення, а отже, не міг бути боржником. 
Зауважує, що цей доказ є істотним і підтверджує неправомірність застосування судової практики, законів та постанов, на які суд покликався в обґрунтування висновків про те, що відсутність договору сама по собі не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.
Додає, що судом порушено принцип змагальності та право на справедливий суд, зокрема, не роз`яснено у повній мірі його процесуальні права та обов`язки, незважаючи на те, що він діяв самостійно, без адвоката; не забезпечено рівність у процесі та можливість ефективно захищати свою позицію, що є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та засад змагальності цивільного процесу. 
Вказує, що суд присудив до стягнення кошти з нього, як з багатодітного батька та опікуна дитини з інвалідністю, який не має інших доходів, окрім як державної соціальної допомоги на дитину-інваліда, за послугу опалення по адресі, за якою послуги ним не споживались, мотивуючи своє рішення лише тим, що власність зобов`язує. 
За позицією відповідача, судом не було враховано тієї обставини, що рішення може завдати шкоди правам та інтересам дитини з інвалідністю та іншим дітям, які є членами його сім`ї, не залучено орган опіки та піклування, не з`ясовано фактичні обставини проживання дітей і не оцінено наслідки рішення. 
У письмових поясненнях ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки таке відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.01.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 23.01.2026 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №1 від 22.01.2025 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , як співвласник.
Крім відповідача, у вказаній квартирі зареєстровані його діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказана обставина підтверджуєтеся також даними з Єдиного державного демографічного реєстру від 31.03.2025 року №1245667. 
Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
Споживання послуги з центрального опалення у квартирі АДРЕСА_2 обліковується будинковим приладом обліку теплової енергії.
За даною адресою нарахування кількості та вартості послуги проводиться: з 01.12.2021 року – згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року №830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 року №1022), та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315, та встановлених тарифів.
Відповідачу щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати.
Актом №739 від 06.11.2001 року підтверджується встановлення у будинку АДРЕСА_3 обладнання для обліку теплової енергії, який пройшов метрологічну повірку, про що видано свідоцтво №35/09277 від 06.10.2022 року та складено акт №0739 від 18.10.2022 року. 
З Інформації про ВОТЕ №0739 вбачається про зняття показників та їх вартості, яка розподіляється на будинок по АДРЕСА_3 . 
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
За змістом ст.ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно зі ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За змістом ч.3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою КМУ від 21.08.2019 року №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою КМУ від 08.09.2021 року №1022. 
Вказані договори розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. 
За умовами договору, який є публічним договором приєднання, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач, в свою чергу, зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Враховуючи те, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 не прийняли модель організації договірних відносин, за замовчуванням споживачі послуги з постачання теплової енергії автоматично перейшли на нові договірні відносини, тому, в силу вимог Закону, з 01.12.2021 року з відповідачем ОСОБА_1 є укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання (розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua), типова форма якого затверджена згаданими постановами КМУ №1022, №1023 від 08.09.2021 року
Отже, позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання, надавав послуги з централізованого опалення до будинку АДРЕСА_3 .
Доказів, які б спростовували наведене, відповідачем суду не надано. 
З наведеного слід дійти висновку, що відповідач користувався послугами, які надавалися у спірний період ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки у встановленому законом порядку від них не відмовлявся, і, як наслідок, вважається таким, що приєднався до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (акцептування договору).
У такому випадку, відсутність підписаного відповідачем договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення його від оплати послуг у повному обсязі, крім того, наведеними вище положеннями Закону на споживача покладено обов`язок укласти договір.
Правильність таких висновків підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6- 2951цс15, в якій зазначено, що в силу закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція про те, що відсутність укладеного договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги, підтримана й Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16- ц, від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.
Отже, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що договірних відносин між ним та позивачем не існує і тому послуга ним не споживається, колегією суддів відхиляються.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Стаття 10 Закону визначає порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами. 
Так, зокрема, за змістом частин першої – другої статті 10 Закону, у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону, – за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів – розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої – четвертої цієї статті.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:
1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності – за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади – розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами – розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами – розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що розрахунки заборгованості, подані ЛМКП «Львівтеплоенерго», містять належну та достатню інформацію щодо способу нарахування заборгованості, містять показники загальнобудинкового лічильника опалення, а також абонентську плату. 
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач свої зобов`язання по оплаті за послуги з постачання теплової енергії не виконує, внаслідок чого, у нього наявна заборгованість за період з 01.02.2024 року по 28.02.2025 року в розмірі 9259 грн. 70 коп., яка підлягає стягненню. 
Доказів, які б спростовували наведений розрахунок заборгованості, відповідачем не надано. 
Покликання відповідача ОСОБА_1 на непроживання у квартирі АДРЕСА_2 , як на підставу звільнення від оплати комунальних послуг, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. 
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц зроблено правовий висновок про те, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , а тому в силу закону, незалежно від проживання, зобов`язаний утримувати власне майно у спосіб оплати наданих послуг, від яких у встановленому законом порядку він не відмовлявся. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що судове рішення може завдати шкоди правам та інтересам дитини з інвалідністю та іншим дітям, які є членами його сім`ї, і що суд не залучив до участі у справі орган опіки та піклування, колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки справа, яка переглядається судом апеляційної інстанції, не належить до категорії справ, в яких участь органу опіки та піклування є обов`язковою.
Також, суд першої інстанції правильно акцентував увагу на те, що 29 грудня 2023 року постановою КМУ №1405 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати житлово-комунальних послуг» скасовано заборону на припинення надання житлово-комунальних послуг та нарахування штрафів і пені.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 23 січня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич