ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 551/1292/23
 
провадження № 61-246св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гетало Олена Миколаївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року у складі судді Сиволапа Д. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А.,
 
ВСТАНОВИВ: 

 

1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гетало О. М., про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 01 квітня 2005 року вона почала проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , переїхавши з його дозволу в квартиру   АДРЕСА_1 ,            яка належала йому на праві приватної власності. 
 
З 04 квітня 2005 року вона працює на посаді кухаря Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради», отриману заробітну плату витрачала на потреби сім`ї, оскільки після початку спільного проживання разом з ОСОБА_3 , він покинув роботу та більше не працював, отримував пенсію по інвалідності.
 
ОСОБА_3 мав значні вади здоров`я, зокрема, у нього було хворе серце та майже не працювала ліва рука. Він дуже швидко втомлювався та не міг самостійно виконувати певні дії, які потребували використання обох рук. У зв`язку із цим, вона була вимушена турбуватися про нього, а саме допомагала вдягатися, прала одяг, готувала їжу, придбавала необхідні ліки, одяг, речі.
 
Вказувала, що вони з  ОСОБА_3 вели спільне господарство, здійснювали витрати на утримання житла, його ремонт, підтримували один одного, разом відпочивали, проводили дозвілля, піклувалися один про одного, здійснювали спільні покупки, зокрема, придбали побутову техніку, автомобіль, мали спільний бюджет. Між ними склалися відносини, притаманні сім`ї. Під час спільного проживання                                                у зареєстрованому шлюбі з іншими особами вони не перебували.
 
ОСОБА_3 добре ставився до її доньок від першого шлюбу, брав участь                                            у визначальних подіях у їхньому житті. Її доньки неодноразово та тривалий час гостювали в його квартирі. Всі родичі та знайомі сприймали її та ОСОБА_3 як подружжя.
 
Посилалася на те, що постійно доглядала за хворою матір`ю ОСОБА_3 -                          ОСОБА_2 , яка після смерті у 2006 році її молодшого сина переїхала проживати                   до старшого сина - ОСОБА_4 та прожила разом із ними у вказаній квартирі до                     2021 року.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 і вона займалася його похованням. Після смерті спадкодавця, відкрилася спадщина, на належне йому майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ; 1/2 частина земельного паю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Шишацького району Полтавської області, кадастровий номер: 5325782000:00:006:0250; гараж на АДРЕСА_2 .
 
З метою успадкування майна померлого, вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті                      ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
04 лютого 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О. М. було заведено спадкову справу № 5/2021 до майна померлого. Крім того, із заявою про прийняття спадщини також звернулася мати                       померлого - ОСОБА_2 .
 
При цьому нотаріусом їй було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона має надати документи, які підтверджують родинні відносини з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд: 
- встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у період з 01 квітня 2005 року            до ІНФОРМАЦІЯ_1  (до дня смерті ОСОБА_3 );
- змінити черговість отримання права на спадкування, надавши їй право на спадкування після смерті  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця першої черги.
 
У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом                                до ОСОБА_1 про виселення.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з моменту смерті                   ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) без належних правових підстав проживає                                     у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності.
 
Вказувала, що вдруге звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 підтвердила факт тривалого проживання у спірній квартирі, яка входить до спадкового майна.
 
У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та як спадкоємець першої черги має законне право власності на спірну квартиру.
 
Посилалася на те, що  ОСОБА_1 не має законних підстав для проживання                             у квартирі АДРЕСА_1 , без будь-яких правових підстав займає спірне житло, тому підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_2 просила суд виселити  ОСОБА_1 із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 25 січня 2024 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01 квітня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами у розумінні статей 77, 78 ЦПК України факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу разом                              з померлим  ОСОБА_3 у період з 01 квітня 2005 року до дня смерті останнього, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ведення спільного господарства, наявності                у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків у визначений нею період часу.
 
Районний суд надав відповідну правову оцінку поданим сторонами доказам, показанням свідків, які між собою узгоджуються, у їх сукупності й вважав доведеним факт спільного проживання ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у вказаний позивачкою період часу. Встановлення цього факту дає ОСОБА_1 право на спадкування майна                         ОСОБА_3 як спадкоємиці четвертої черги відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, а також обставини, що саме у зв`язку із його безпорадним станом, протягом тривалого часу за будь-який період спільного проживання вона опікувалась ним, матеріально забезпечувала його, що свідчить про відсутність сукупності обставин, з якими закон пов`язує право зміни черговості на спадкування, тому правових підстав для застосування частини другої                            статті 1259 ЦК України, та, відповідно, для задоволення позовних вимог                              ОСОБА_1 у цій частині, не має.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування, дійшов висновку, що вирішуючи спір, який виник між сторонами                        у справі, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та, відповідно, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення у цій частині.
 
Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року                     в апеляційному порядку оскаржувалося та переглядалося лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про їх безпідставність, оскільки позивачкою за зустрічним позовом не доведено як саме факт проживання ОСОБА_1 у квартирі, що належала її покійному сину та в яку вона вселилася з дозволу останнього більше 16 років тому, порушує права ОСОБА_2 на спірну квартиру на даний час. Районний суд урахував, що ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки ще не отримала свідоцтво про право на спадщину на вищевказану квартиру та не зареєструвала свого права власності на неї. Крім того, з моменту смерті сина ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона проживає за іншою адресою, тому не                             є й користувачем спірної квартири.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні її позову про зміну черговості одержання права на спадкування скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Отже, судові рішення у частині вирішення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зустрічного позову ОСОБА_2 не переглядаються у касаційному порядку на підставі                              статті 400 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У січні 2025 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                       у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                          від 29 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1  залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.
 
У березі 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного встановлення обставин справи, не надали належну правову оцінку поданим нею доказам. Посилається на доведення нею факту того, що ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги, оскільки останній мав інвалідність, що обмежувала його життєдіяльність та свідчило про перебування                        у безпорадному стані. Вважає, що надані нею докази у своїй сукупності є підставою для задоволення позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.
 
Суди попередніх інстанцій зробили передчасний висновок про недоведеність того, що у зв`язку із безпорадним станом ОСОБА_3 вона опікувалася ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу до дня його смерті. Інших осіб, які                            б опікувалися померлим чи надавали йому допомогу суди не встановили.
 
Посилається на те, що у справах щодо зміни черговості одержання права на спадкування суду необхідно дослідити всі обставини, визначені частиною другою статті 1259 ЦК України, звертаючи увагу на те , хто саме піклувався про стан здоров`я спадкодавця , який потребував стороннього догляду, на тривалість часу надання матеріальної допомоги спадкодавцеві до дня його смерті, зокрема, його перебування у медичних закладах інших країн, придбання ліків , сплату комунальних послуг, придбання необхідних особистих речей для спадкодавця, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі                                   № 554/4064/17-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також ОСОБА_1  зазначає про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення,                             на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2025 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - адвоката Карнаух С. В., на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині залишити без змін, оскільки її доводи є безпідставними та не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 з 04 квітня 2005 року працює на посаді кухаря Комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради», що підтверджується довідкою даного медичного закладу                               від 08 лютого 2021 року № 213 та довідками про розмір її заробітної плати                               за 2005-2020 роки (том 1, а. с. 12, 199-214).
 
Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1  ОСОБА_3                                        15 листопада 2017 року встановлено ІІІ групу інвалідності довічно у зв`язку із загальним захворюванням (том 1, а. с. 13).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 27 січня 2021 року             (том 1, а. с. 9).
 
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22 березня 2021 року № 64028139 04 лютого 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О. М. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом було заведено спадкову справу № 5/2021 (номер у спадковому реєстрі 67157701) до майна померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (том 1, а. с. 11).
 
04 лютого 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О. М. спадкоємцю ОСОБА_1 письмово роз`яснено необхідність надати нотаріусу документи, що підтверджують факт її родинних відносин                                  з померлим або встановити даний факт в судовому порядку (том 1, а. с. 10).
 
ОСОБА_1 надано відповідь на адвокатський запит про перебування ОСОБА_3 у КП «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради» від 21 травня 2021 року № 680, у якій не вказано, що ОСОБА_3 внаслідок хвороби перебував у безпорадному стані чи потребував стороннього догляду (том 1, а. с. 21).
 
До матеріалів справи додано фотографії та відеозаписи ОСОБА_3 разом                                  з  ОСОБА_1 , зроблені в різний час на підтвердження факту проживання однією сім`єю (том 1, а. с. 18-20, 153-159).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                      статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою                   статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                    з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                         і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій                                          в оскаржуваній частині відповідають, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,                     а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених                          статтею 1259 цього Кодексу.
 
Статтею 1259 ЦК України передбачено можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.
 
Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).
 
Суд може задовольнити позов щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування за наявності сукупності таких обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне ставлення і спілкування, емоційна підтримка тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо;                  4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
 
Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.
 
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року             у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року             у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року                   у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року                     у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року               у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від  17 вересня 2020 року                      у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року                у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року                   у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року                  у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року                 у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
 
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
 
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої                                                   статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування              (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).
 
Відмовляючи у задоволенні вимог  ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування,суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних                         у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не надала належних і допустимих, передбачених статтями 77, 78 ЦПК України доказів того, що за життя ОСОБА_5 через похилий вік чи тяжку хворобу або каліцтво, перебував                     у безпорадному стані, а вона матеріально забезпечувала спадкодавця, надавала йому будь-яку іншу допомогу, що має матеріалізоване вираження, тривалий час здійснювала такі дії, що свідчить про відсутність сукупності обставин, необхідних для зміни черговості одержання права на спадкування, відповідно до вимог                  статті 1259 ЦК України.
 
Медична документація, наявна у матеріалах справи, не містить записів про те, що ОСОБА_5 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, перебував у безпорадному стані внаслідок захворювань.
 
Вирішуючи позовні вимоги  ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що                               ОСОБА_3 помер від нещасного випадку у віці 57 років, тобто на момент смерті він не досяг загального пенсійного віку. Спадкодавець мав захворювання лівої руки та встановлену у зв`язку із цим третю групу інвалідності і потребував певної допомоги від ОСОБА_1 , проте до моменту смерті він не перебував у безпорадному стані, зокрема, самостійно виконував гігієнічні процедури, приймав їжу та напої, керував автомобілем, періодично їздив на риболовлю у складі компанії або самостійно. Крім того, наявність у ОСОБА_3 автомобіля та постійного доходу у вигляді пенсії                            з інвалідності свідчать про те, що він не перебував у скрутному матеріальному становищі.
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те,              щопозивачка не довела належними та допустимими доказами наявність юридичних фактів, за яких у неї могло виникнути право на спадкування як спадкоємиці першої черги, зокрема, здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги,                          а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.
 
Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадщину відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наявним у справі доказам дана належна правова оцінка.
 
Посилання касаційної скарги на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі                                   № 554/4064/17-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки такі зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначених справах та справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини                                  й доказування позовних вимог.
 
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 фактично, зводяться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій доказів у справі, неправильним, на її думку, встановленням обставин справи та не містять посилань на неправильне застосування норм матеріального права, що не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки є переоцінкою Верховним Судом доказів, яка у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                     у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій                                      в оскаржуваній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанову апеляційного суду- без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2024 року                в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування та постанову Полтавського апеляційного суду              від 27 листопада 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник