ЄУНСС: 453/2012/25
НП: 2/453/199/26

РІШЕННЯ
іменем України

26 січня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича
сторони у справі: 
позивачка -  ОСОБА_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 ;
зміст позовних вимог - про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину;
розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивачка ОСОБА_1 в порядку представництва, котре здійснює адвокат Горох В.В., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 25.11.2025 року подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, встановленого судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2022 року за єдиним унікальним номер судової справи 456/2345/22, та надалі стягувати на її користь з відповідача ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - в розмірі 17 370 грн. 00 коп., щомісячно, збільшивши розмір аліментів з дня набрання ухваленим у цій справі судовим рішенням законної сили. Водночас, ставить питання про стягнення судових витрат, які складаються з витрат перекладу та витрат на правову допомогу, в загальному розмірі 23 500 грн. 00 коп., з відповідача ОСОБА_2 на її користь.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано судовий наказ від 28.07.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/2345/22, котрим вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.07.2022 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. На підставі вказаного судового наказу заступником начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпою А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69641320 від 07.09.2022 року. В рамках цього виконавчого провадження відповідач ОСОБА_2 сплачує щомісячно аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 600 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 22.09.2025 року. 26.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 незаконно виселив позивачку ОСОБА_1 як свою колишню дружину із займаного житлового будинку по АДРЕСА_1 , чим вчинив стосовно неї домашнє насильство економічного характеру, що стверджується постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/4074/23, яка набрала законної сили 24.10.2023 року. У зв`язку з неодноразовим вчиненням відповідачем ОСОБА_2 домашнього насильства та убезпеченням життя своїх дітей з огляду на воєнний стан в Україні, з метою збереження нормального психоемоційного стану дітей, позивачка ОСОБА_1 разом із двома синами переїхала в липні 2024 року в Німеччину для тимчасового проживання. Позивачка ОСОБА_1 та обоє дітей, яким надано статус тимчасового захисту, перебувають на законних підставах в Німеччині з 12.07.2024 року та проживають разом за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно підтвердження приналежності до школи від 02.07.2025 року, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у середній школі Йозефа Цероха в Пайсенберзі, він відвідує дану школу з 14.05.2025 року та очікується, що його відвідування школи закінчиться 31.07.2027 року. За оплату його класу необхідно сплачувати 60 Євро за половину навчального року, про що свідчить повідомлення середньої школи Йозефа Цероха в Пайсенберзі від 17.11.2025 року, надіслане на електронну пошту позивачки ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка ОСОБА_1 , тимчасово проживаючи в Німеччині зі статусом тимчасового захисту, отримує соціальну допомогу від Центру зайнятості Вальхайм-Шонгау, яка є недостатньою для утримання вже повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання, та малолітнього сина ОСОБА_3 .. Через певні умови, які вимагаються державними органами Землі Баварія, позивачка ОСОБА_1 як мати дітей на даний час позбавлена можливості працювати, а, відтак, вона не отримує заробітку в Німеччині. У відповідності до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.09.2025 року за № 35975198, позивачка ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність з 03.11.2021 року по 04.06.2024 року, за рахунок чого отримувала доходи. Для позивачки ОСОБА_1 утримання дітей за кордоном стало більш витратним. З віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, спричиняє постійне збільшення витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на утримання останніх, забезпечення їх освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування. Тому аліменти в розмірі 1 600 грн. 00 коп., які щомісячно сплачує відповідач ОСОБА_2 за судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/2345/22, є недостатніми для утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово проживає за кордоном. З повідомлення Департаменту у справах сім`ї та молоді районного управління Вальхайм-Шонгау від 24.07.2025 року вбачається, що з 01.08.2025 року Департаментом у справах сім`ї та молоді районного управління Вальхайм-Шонгау припинено щомісячну виплату авансових аліментів в розмірі 359 Євро на утримання малолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю вимоги щодо відповідності вимогам розділу 1а UVG Закону «Про авансові аліменти». Із змісту даного повідомлення випливає, що необхідний мінімальний розмір утримання дитини після 12 років, яка має тимчасовий статус захисту на території Землі Баварія, Німеччина, становить 614 Євро (255 Євро допомоги SGV II та 359 Євро авансових аліментів UVG). У зв`язку з тим, що потреба в розмірі 665 Євро на місяць не може бути покрита дитячою допомогою у розмірі 255 Євро та авансовими аліментами UVG в розмірі 359 Євро, то держава Німеччина сплачує тільки дитячу допомогу на малолітнього ОСОБА_3 в розмірі 255 Євро, а решта допомоги у виді аліментів на нього в розмірі 359 Євро покладено на відповідача ОСОБА_2 як його батька, якому надіслано відповідного листа. Так, згідно повідомлення адміністрації Бад-Тельц-Вольфратсхаузен від 03.02.2025 року, відповідачеві ОСОБА_2 повідомлено, що районна адміністрація Бад-Тельц-Вольфратсхаузен надає малолітньому ОСОБА_3 з 01.10.2024 року постійні виплати відповідно до Закону «Про авансові аліменти». Станом на 28.02.2025 року борг відповідача ОСОБА_2 за аліментними платежами становить всього 1 798 Євро. Відповідачеві ОСОБА_2 запропоновано сплачувати поточні аліменти щомісячно в розмірі 359 Євро, що в грошовому еквіваленті відповідної валюти за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви складає 17 370 грн. 00 коп. (358 Євро х 48 грн. 52 коп.). Таким чином матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 суттєво погіршилось, що не дає їй можливості належним чином утримувати своїх дітей. Натомість, матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 значно покращився. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 є будівельником і надає послуги з ремонту квартир та житлових будинків, про що він сам визнав під час встановлення його анкетних даних в інших судових справах за участю тих самих сторін. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на житловий будинок площею 287,7 кв. м та земельну ділянку площею 0,1212 га для обслуговування цього житлового будинку по АДРЕСА_1 , про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 305706601 від 25.07.2022 року. З листа Територіального сервісного центру МВС № 4645 від 31/28/21/3308- аз-3346-2025 року від 24.09.2025 із додатками, наданого на адвокатський запит адвоката Гороха В.В. від 16.09.2025 року № 55, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки ВАЗ моделі 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Окрім того, 23.06.2023 року відповідач ОСОБА_2 продав власний транспортний засіб марки PEUGEOT PARTNER, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого отримав грошовий дохід, - підсумовує зміст позовної заяви адвокат Горох В.В..
Відповідач ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до нього про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 27.11.2025 року йому була вручена 27.11.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету від 27.11.2025 року. Втім, відповідач ОСОБА_2 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін та інших учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи. 
Будь-яких заяв чи клопотань від сторін у справі, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, у тому числі й про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Оскільки відповідачем у позовній заяві вказаний фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача ОСОБА_2 .. Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2053551 від 27.11.2025 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Водночас, оскільки позивачкою ОСОБА_1 пред`явлено позов з дотриманням альтернативних правил підсудності цивільних справ, як це передбачено положеннями ч. 1 ст. 28 ЦПК України, то суддею, на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів також для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - позивачки ОСОБА_1 .. Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 2053640 від 27.11.2025 року, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . 
Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 27.11.2025 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цієї справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, у межах визначеного ст. 275 ЦПК України строку, тобто не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, без проведення судового засідання, за наявними у цій справі матеріалами. 
Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись. 

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру порушення прав позивачки ОСОБА_1 , й причетність до такого порушення її прав відповідача ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.
Згідно з свідоцтвом про народження на бланку серії НОМЕР_4 , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 22.07.2022 року, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється сином сторін у цій справі (копія міститься у справі, а. с. 10).
Судом встановлено, що Стрийським міськрайонним судом Львівської області видано судовий наказ від 28.07.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/2345/22, котрим вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на двох синів - неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.07.2022 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття (копія міститься у справі, а. с. 10).
На примусове виконання вказаного судового наказу 07.09.2022 року заступником начальника Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мацюпою А.А. відкрито виконавче провадження № 69641320, про що винесено відповідну постанову (копія міститься у справі, а. с. 11).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 22.09.2025 року у виконавчому провадженні № 69641320, за період з 07.09.2022 року по 01.09.2025 року заборгованість відсутня (копія міститься у справі, а. с. 12-13).
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/4074/23, яка набрала законної сили 24.10.2023 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом події, яка мала місце 26.07.2023 року з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (копія міститься у справі, а. с. 14-17).
Відповідно до нотаріально посвідчених перекладених прав на перебування в Баварії від 12.07.2024 року та додатку до посвідки на проживання/до карти перебування до дозволу на проживання позивачка ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_3 , мають право на перебування у федеральній землі Баварія (Німеччина), зареєстровані в межах такого перебування в єдиній квартирі з 28.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 (копії містяться у справі, а. с. 18-22 і 28-32).
Відповідно до підтвердження приналежності до школи від 02.07.2025 року Середньої школи Йозефа Церхоха, учень ОСОБА_3 навчається у середній школі Йозефа Церхоха в Пайсенберзі. Він відвідує дану школу з 14.05.2025 року. Очікується, що його відвідування школи закінчиться 31.07.2027 року (копія міститься у справі, а. с. 33-34).
Відповідно до електронного листа Середньої школи Йозефа Церхоха від 17.11.2025 року, виставлено рахунок на оплату за навчання у школі учня ОСОБА_3 у розмірі 60 Євро (копія міститься у справі, а. с. 34-35).
Водночас, старший син сторін у справі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до договору на участь в освітньому проєкті, додатково очно навчається за спеціальністю Математика і Інформатика на базі культурного центру GOROD Товариства інтеграції та культури в Європі (GIK) за умовами відповідальна доросла особа - позивачка ОСОБА_1 має сплачувати щомісячно 120 Євро. З вересня 2024 року по червень 2025 року позивачка ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 щомісячно сплачувала за навчання у освітньому проєкті кошти в сумі 120 Євро, що підтверджується відповідними квитанціями з перекладом від 25.09.2024 року, від 23.10.2024 року, від 26.11.2024 року, від 02.01.2025 року, від 11.03.2025 року, від 20.03.2025 року, від 30.04.2025 року, від 25.06.2025 року (копії містяться у справі, а. с. 36-48).
У відповідності до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.09.2025 року за № 35975198, позивачка ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність з 03.11.2021 року по 04.06.2024 року, станом на 23.09.2025 року статус прининено (копія міститься у справі, а. с. 55-56).
Згідно з повідомлення адміністрації Бад-Тельц-Вольфратсхаузен від 03.02.2025 року, відповідачеві ОСОБА_2 повідомлено, що районна адміністрація Бад-Тельц-Вольфратсхаузен надає ОСОБА_3 з 01.10.2024 року постійні виплати відповідно до Закону «Про авансові аліменти». Станом на 28.02.2025 року борг відповідача ОСОБА_2 за аліментними платежами становить всього 1 798 Євро. Відповідачеві ОСОБА_2 запропоновано сплачувати поточні аліменти щомісячно в розмірі 359 Євро (копія міститься у справі, а. с. 57-59).
Відповідно до відповіді № 2269921 від 26.01.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (міститься у справі, а. с. 81), відповідачеві ОСОБА_2 на праві приватної власності станом на 26.01.2026 року належить земельна ділянка площею 0.1212 га, кадастровий номер: 4625382000:01:019:0031, а також житловий будинок у с. Дуліби Стрийського району Львівської області, загальною площею 287,7 кв. м..
Відповідно до відповіді №2269941 від 26.01.2026 року з ДРФО, відповідач ОСОБА_2 у 2025 році доходів не отримував (міститься у справі, а. с. 82).
Відповідно до відповіді № 2270525 від 26.01.2026 року з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідачеві ОСОБА_2 на праві приватної власності належать: 1) транспортний засіб марки PEUGEOT моделі 307, номерний знак НОМЕР_5 ; 2) транспортний засіб марки PEUGEOT моделі PARTNER, номерний знак НОМЕР_3 ; 3) транспортний засіб марки RENAULT моделі KANGOO, номерний знак НОМЕР_6 ; 4) транспортний засіб марки ВАЗ моделі 21063, номерний знак НОМЕР_1 (міститься у справі, а. с. 83-91).

Релевантні джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами до неї, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), іншими актами законодавства, прийнятими у їх відповідності.
Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Україною 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8 та 9 ст. 7 СК України).
Чинний СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини 1 та 2 ст. 141 СК України).
Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).
Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.03.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Згідно з ч. 3 ст. 180 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Чинний СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Розмір утримання з урахуванням ст. 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття витрат на поточні основоположні життєві потреби дитини. Поряд з цим, розмір утримання має залежати не лише від доходів, які отримує його платник та який він об`єктивно міг би і може сплачувати, а й від вимог розумності та необхідного достатку дитини.
У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 306/2389/16-ц (провадження № 61-31834св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 727/6408/16-ц (провадження № 61-21321св18)).

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.
Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів, наданих позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтованості пред`явлених нею позовних вимог, суд наголошує, що сімейні відносини в Україні регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2025 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).
Окрім того, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (ч. 1 ст. 15 СК України). Ключовими критеріями при вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів є: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Такими іншими випадками є, зокрема, обставини, визначені у ст. 182 СК України.
Так, одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я. Метою стягнення аліментів на дитину є матеріальне забезпечення існуючих потреб дитини. В розмір аліментів при цьому повинні закладатись щоденні потреби дитини, яких така потребує у зв`язку із зростанням та розвитком, відтак розмір аліментів має відповідати реальним потребам дитини.
Таким чином, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. При цьому, свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Отож особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)).
Суд зауважує, що парламент встановив у ст. 192 СК України ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, наводить, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника аліментів, при цьому, конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання обох батьків.
Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то на зазначеного відповідача покладений обов`язок утримувати свого малолітнього сина до досягнення ним повноліття. 
Слід зазначити, що на час винесення судового наказу Стрийським міськрайонним судом Львівської області не досліджувався майновий стан і платоспроможність відповідача ОСОБА_2 , а також потреби малолітнього сина сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки суд, у контексті пункту 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, може постановити виключне судове рішення про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, як безспірний обов?язок.
Для дослідження доказів у спірних правовідносинах призначено позовне провадження. Так, позивачка ОСОБА_1 у змісті поданої позовної заяви обставинами щодо зміни наводить її вимушений переїзд з двома синами в Німеччину, припинення здійснення підприємницької діяльності, погіршення матеріального стану у зв?язку із цим, а також появу нових фінансових зобов?язань в нових умовах стосовно утримання своїх дітей, матеріальну можливість понесення збільшення розміру аліментів платником аліментів - відповідачем ОСОБА_2 ..
На цей час, за твердженням позивачки ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, однак має мінливий, але завжди достатній дохід, тому існує необхідність у збільшенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття в розмірі 17 370 грн. 00 коп. щомісячно. Натомість раніше визначений розмір аліментів, та сума, котра стягується щомісячно у розмірі 1 600 грн. 00 коп., є очевидно недостатніми для забезпечення нормального розвитку тринадцятирічної дитини.
Суд підкреслює, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 чи наявності в нього на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, з урахуванням того, що старший син сторін у справі - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах цієї справи відсутні. 
Таким чином, вирішуючи цей спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, так, з-поміж іншого, у відповідача ОСОБА_2 у приватній власності перебуває у передмісті м. Стрия Львівської області житловий будинок загальною площею 287,7 кв. м. та земельна ділянка площею 0,1212 га (ці об?єкти являються предметом спору у судовій справі про визнання правочину удаваним та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя за єдиним унікальним номером 456/4255/22, станом натепер у цій справі відкрито 04.08.2025 року два касаційних провадження, й остаточне судове рішення не ухвалено (дані отримані з ЄДРСР та перебувають у вільному доступі). В подальшому вирішення цього спору може слугувати підставою для збільшення/зменшення розміру аліментів), а також у приватній власності відповідача ОСОБА_2 перебувають чотири транспортні засоби, водночас, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з вказаного відповідача на його малолітнього сина ОСОБА_3 , відтак відповідач ОСОБА_5 має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину на час його навчання.
Разом з тим, наявність у відповідача ОСОБА_2 нерухомого і рухомого майна є характеризуючою ознакою майнового стану вказаного відповідача в цілому, що має враховуватись при вирішенні цієї справи.
Натомість, мати - позивачка ОСОБА_1 з 2024 року не здійснює підприємницької діяльності, й з синами у серпні 2024 року тимчасово переїхала за кордон - в Німеччину (земля Баварія), де й проживають, отримавши дозвільні документи на перебування, суд, враховує, що це рішення не було єдиноможливим та/чи вимушеним кроком, погодження, як батька з відповідачем ОСОБА_2 щодо цього питання досягнуто не було, втім, враховуючи те, що малолітній син сторін у справі - ОСОБА_3 , який проживає разом з нею та потребує матеріальної підтримки, враховуючи його зростання, підвищення цін, умови розвитку дитини за кордоном у середній школі, та той факт, що попередній розмір аліментів був визначений у контексті вимог пункту 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, натомість, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свого малолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття, а тому, раніше визначений судом розмір аліментів, який у 2025 році складає 1 600 грн.00 коп., є недостатнім для задоволення всіх потреб дитини, що у сукупності дає суду підстави для збільшення розміру стягнення аліментів.
Водночас, позивачка ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не обґрунтувала наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_2 аліментів саме у сумі 17 370 грн. 00 коп., для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в їх матеріальному утриманні, та дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи не доведено матеріальної можливості відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.
При визначенні розміру аліментів на малолітнього сина сторін у справі - ОСОБА_3 слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивачки ОСОБА_1 , але й відповідача ОСОБА_2 ..
Із врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Визначаючи розмір аліментів на малолітнього ОСОБА_3 , суд враховує всі перелічені вище обставини, що виходячи з конструкції необхідного і достатнього розміру аліментів, власне, охоплюватиме не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який він мав би за спільного проживання обох батьків, відтак суд доходить висновку, що розмір аліментів підлягає збільшенню, й з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 9 000 грн. 00 коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття.
Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до частин 1 і 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про збільшення аліментів на малолітню дитину) на пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та підставі частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідача ОСОБА_2 пропорційно до задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, наданих адвокатом Горохом В.В., які були заявлені в змісті позовної заяви, як такі, які позивачка ОСОБА_1 очікує понести, тобто на момент пред?явлення позову не були фактичними, а на момент ухвалення цього рішення в матеріалах справи відсутні будь-які докази їх фактичного понесення та/чи наявності взятого на себе зобов?язання позивачкою ОСОБА_1 по їх сплаті, як й відсутній перелік наданих послуг вказаним адвокатом, відтак означені судові витрати у пункті 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України не підлягають розподілу.
Щодо витрат позивачки ОСОБА_1 , пов`язаних із залученням перекладачів, на підтвердження реальності таких надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «ОЩАДБАНК» № 53 від 11.11.2025 року, відповідно до якої позивачка ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_6 13 500 грн. 00 коп. із призначенням: за послуги перекладу ОСОБА_1 ..
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Відповідно до частин 6 і 7 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Разом із тим, на підтвердження понесених витрат, позивачкою ОСОБА_1 подано лише одну квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки, яка містить загальне призначення платежу - «за послуги перекладу», без будь-якої деталізації щодо: 1) кількості перекладених документів; 2) їх обсягу (кількості сторінок, символів тощо); 3) вартості перекладу одиниці обсягу; 4) строків виконання робіт; 5) правової підстави надання послуг (договору, замовлення тощо).
Відсутність договору, рахунку, акту виконаних робіт або інших первинних документів позбавляє суд можливості встановити реальний розмір витрат, а також перевірити їх співмірність і обґрунтованість у розумінні частин 6 і 7 статті 139 ЦПК України.
Таким чином, ненадання позивачкою ОСОБА_1 договорів, рахунків та інших доказів на доведення розміру витрат з оплати робіт перекладача/перекладачів, позбавляє можливості суду їх встановити. Однієї квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «ОЩАДБАНК» № 53 від 11.11.2025 року на суму 13 500 грн. 00 коп. недостатньо для їх розподілу за наслідками розгляду цієї судової справи. Такі витрати не є безумовними, а їх правова конструкція передбачає встановлення судом не лише документально їх понесення стороною, а й доцільності й необхідності. Окрім того, судом враховується, що практично всі документи з перекладом, що долучені до позовної заяви, перекладені перекладачкою Орленко О.О. й засвідчені нотаріально державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори, а перекладачкою Ратич У.І. перекладено всього лише один документ, з іншим стилем, аніж інші. Будь-яких доказів того, що перекладачка ОСОБА_7 перебуває в трудових відносинах з АП «УНІВЕРСАЛ», матеріали справи не містять. Водночас, всі перекладені документи з німецької на українську, що долучені до цієї позовної заяви, були долучені до матеріалів позовної заяви, яка прийнята до розгляду та в якій відкрито провадження ухвалою судді від 27.11.2025 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/2014/25, відтак такі витрати розподілу не підлягають.
Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину, - задовольнити частково.
Збільшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/2345/22, та стягувати з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошові сумі - в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи таке стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. 
У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір, з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, за пред`явлення до нього ОСОБА_1 позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, у сумі 968 (дев?ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп..
Припинити з дня набрання даним рішенням суду законної сили стягнення аліментів, котрі стягуються на підставі судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/2345/22, і відкликати його після погашення заборгованості зі сплати аліментів за період до набрання даним рішенням законної сили.

Порядок виконання рішення суду.
Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у збільшеному розмірі, у межах суми платежу за один місяць.
Розмір аліментів, визначений судом у даному рішенні у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_7 ; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_7 ; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Повне рішення суду складено: 26 січня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН