ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/227/19 Суддя першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суду у складі:
головуючого судді - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
при секретарі - Масловській К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), у подальшому заміненого ухвалою суду від 02.06.2025 на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність по неврученню відповідачем наказу від 15.05.2018 №8458 та повідомлення від 17.05.2018 №23383/0/26-15-42-03-27 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, а також податкових повідомлень - рішень від 21.07.2018 року за номерами №0085074203, №0085094203, №0085084203;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у м. Києві від 15.05.2018 за №8458 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )»;
- визнати протиправними дії ГУ ДФС у м. Києві щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати належних сум податків до бюджету мною як фізичною собою, за результатами якої складено акт від 31.05.2018 №2574/26-15-42-03/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору від доходів, отриманих як додаткове благо, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року».
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 закрито провадження у справі.
При цьому суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №816/227/17 виходив з того, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову у справі про оскарження рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, зокрема, про те, що суд першої інстанції без наявних на те процесуальних повноважень отримав доступ до матеріалів справи №640/225/19, не врахував, що провадження у згаданій справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №640/227/19, а також наявності в особи гарантованого міжнародним і національним законодавством права на доступ до правосуддя, у тому числі щодо самостійного обрання способу захисту порушених прав. Окремо наголошує на протиправності спірних у цій справі наказу, а також дій і бездіяльності контролюючого органу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Свою позицію обґрунтовує тим, що за правильно застосованою судом першої інстанції позицією Великої Палати Верховного Суду неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не можуть бути предметом окремого позову, однак можуть бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками перевірки.
У двох додаткових письмових поясненнях представник позивача вкотре наголосив на незаконності доступу суду до матеріалів справи №640/225/19, а також факту недопуску позивача посадових осіб відповідача до проведення перевірки.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.01.2026.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2026 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та одночасно попереджено останнього про те, що відповідно до ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
У судовому засіданні 20.01.2026 було з`ясовано, що у представника позивача відсутня з технічних причин можливість брати участь у ньому з підстав відсутності з ним стабільного зв`язку з незалежних від суду причин.
У судовому засіданні представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як свідчать матеріали справи, у травні 2018 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу від 15.05.2018 №8458 та повідомлення від 17.05.2018 №23383/Ф/26-59-15-42-03-27 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичну особу ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору від доходів, отриманих як додаткове благо за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.
Висновки перевірки зафіксовані в акті від 31.05.2018 №2574/26-15-42-03/ НОМЕР_1 , за наслідками якої прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.07.2018 №0085074203, №0085094203, №0085084203, які оспорюються позивачем у межах справи №640/225/19.
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що спірний наказ від 15.05.2018 №8458 як індивідуальний акт вичерпав свою дію своїм виконанням та проведенням контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, результати якої знайшли своє втілення у податкових повідомленнях-рішеннях, які є предметом окремого судового спору.
У площині встановлених обставин колегія суддів зазначає, що питання можливості скасування в судовому порядку наказу з огляду на факт вичерпання ним своєї дії та допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки, а також складення за результатами реалізації такого наказу податкових повідомлень-рішень, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №816/228/17.
Велика Палата Верховного Суду 08.09.2021 розглянула вказану справу та ухвалила постанову, в обґрунтування якої зазначила таке.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у вже згаданій вище постанові не погодилася із позицією судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно тлумачити у ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 (справа № 21-425а14).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу на наявність правового висновку щодо застосування норм Податкового кодексу України, викладеного у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, висновки якої, а не окремої думки суддів, як помилково зазначає апелянт, щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як свідчать встановлені вище обставини та матеріали цієї справи, предметом цього позову ОСОБА_1 визначено протиправність як самого наказу від 15.05.2018 №8458 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )», так і діяння ГУ ДФС у м. Києві щодо невручення йому цього наказу і повідомлення про проведення перевірки та податкових повідомлень-рішень, а також самого призначення і проведення перевірки, висновки якої зафіксовані у відповідному акті.
Тобто, сам по собі предмет спору у справі №640/227/19, а також заявлені у ній підстави позову, свідчать про оскарження платником податків дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки, а також оформлення її результатів, що, як було підкреслено вище, за висновками Великої Палати Верховного Суду не можуть бути предметом окремого позову за умови прийняття за наслідками перевірки податковим органом відповідних рішень.
Отже, враховуючи обставини цієї справи, а також правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України із застереженням про те, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку жодного судочинства.
При цьому необхідно зазначити, що з огляду на висновки, сформовані у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, позивач не позбавлений можливості посилатися на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішень за результатами такої перевірки, зокрема, у межах справи №640/225/19.
Указана позиція Великої Палати Верховного Суду у подальшому неодноразово знайшла своє відображення у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, від 01.10.2025 у справі № 460/5464/20, від 07.03.2024 у справі № 320/5934/23, від 23.11.2023 у справі № 160/7797/23, від 04.07.2022 у справі № 826/15258/17.
У контексті наведеного посилання апелянта на те, що оскаржуваною у цій справі ухвалою його позбавлено права на судовий захист колегія суддів вважає помилковим, оскільки заявити аргументи щодо незаконності призначення і проведення перевірки позивач вправі у межах справи про оскарження індивідуальних актів, прийнятих за наслідками проведення відповідної перевірки.
Доводи апелянта про відсутність у суду першої інстанції процесуальних повноважень на дослідження матеріалів справи №640/225/19 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судові рішення у справі №640/225/19 містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до яких є відкритим, безоплатним і цілодобовим в силу положень частини першої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», а інформацію про наявність у провадженні судів справи №640/225/19 надало суду першої інстанції ГУ ДПС у м. Києві у клопотанні від 19.06.2025 про закриття провадження у справі.
З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що зупинення провадження у справі №640/225/19 до набрання законної сили рішенням суду у справі №640/227/19 унеможливлює закриття провадження в останній, колегія суддів оцінює критично, оскільки постановлена у цій справі оскаржувана ухвала жодним чином не перешкоджає подальшому судовому провадженню у справі №640/225/19.
Щодо твердження апелянта на протиправність спірного наказу, а також дій і бездіяльності відповідача, пов`язаного з призначенням і проведенням перевірки та врученням позивачу податкових повідомлень-рішень за наслідками її проведення, колегія суддів зазначає, що відповідні аргументи не можуть бути предметом оцінки судом апеляційної інстанції при перегляді ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки стосуються суті спору.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 238, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.В. Файдюк 
Судді О.В. Карпушова
Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення виготовлено 20 січня 2026 року.