П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/14792/25	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
повний текст судового рішення
складено 17.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУПФ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУПФ в Одеській області) та просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Закарпатській області від 28.02.2025 № 951070155846 щодо відмови у переведенні на пенсію по віку ОСОБА_1 відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі Закон №889-VІІІ);
- зобов`язати ГУПФ в Одеській області здійснити переведення, нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії по віку відповідно до Закону №889-VIII з дати звернення (20.02.2025) з урахуванням наданої із заявою довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №48/15-32-10-02-12 від 10.02.2025р. та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 10.02.2025 №49/15-32-10-02-12 виданих ГУ ДПС в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.09.2012 перебуває на обліку в ГУПФ в Одеській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ. З 01.10.2017 позивачка переведена на пенсію згідно Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
20.02.2025 звернулася з заявою про перерахунок пенсії шляхом переходу на пенсію відповідно до Закону №889-VІІІ. До заяви було додано довідки про заробітну плату, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, трудова книжка.
Заява позивачки відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУПФ в Закарпатській області.
За результатами розгляду заяви позивачки, ГУПФ в Закарпатській області прийнято рішення №951070155846 від 28.02.2025 року про відмову в у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що Законом №889-УІІІ перерахунок пенсій державним службовцям не передбачено.
В оскаржуваному рішенні зазначено наступне: Відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУПФ в Закарпатській області розглянуто заяву №974 від 20.02.2025р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , - перехід на інший вид пенсії згідно ЗУ “Про державну службу”. Гр. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно Закону №1058-IV. Відповідно до пунктів 10,12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VІІІ право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ “Про державну службу” мають особи, які на день набрання чинності Законом №889-VІІІ ( 1 травня 2016 року) займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або які на 1 травня 2016 року мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, також Закон №889-VІІІ не передбачає проведення перерахунків раніше призначених пенсій. Відповідно до п.4-7 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява, після переводу розрахунок пенсії є недоцільним, розмір пенсії становить менше від розміру пенсії за віком. Заявнику ОСОБА_1 вже призначалась пенсія згідно Закону №889-VІІІ з відповідним окладом держслужбовця. Отже враховувати довідки №48/15-32-10-02-12 та №49/15-32-10-02-12 від 10.02.2025р., неможливо. Враховуючи вищенаведене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку перехід на інший вид пенсії згідно Закону №889-VІІІ.
Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, виходив з того, що ані розділ ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ані ст.37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII особам, яким на 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.
Суд також зазначив, що оскаржуване рішення не висвітлює законних підстав для відмови позивачці у переведенні на пенсію згідно Закону №889-VІІІ, окрім посилань на неможливість врахування виданих їй довідок від 10.02.2025 року та недоцільність переводу на іншу пенсію внаслідок того, що розмір пенсії становить менше від розміру пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 р. визначалися Законом №3723-ХІІ.
01.05.2016 р. набрав чинності Закон №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до ст.90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
Згідно п.2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 р. втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Так, згідно з пунктом 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №889-VІІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.7 Закону №889-VІІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами пункту 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №889-VІІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XI у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч.1 ст.28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №822/524/18).
Отже, після 01.05.2016 р. зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі №591/6970/16-а.
Так, спірні у цій справі правовідносини стосуються переведення позивачки на пенсію державного службовця за віком за умов, визначених у Законі №889-VIII. На момент звернення із відповідною заявою (01.10.2024 р.) позивачка отримувала пенсію за віком за нормами Закону №1058-IV.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Перерахунок пенсії за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.
Колегія суддів зазначає, що ані розділ ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ, ані ст.37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII особам, яким на 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.
Так, для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи займала позивачка станом на 01.05.2016 р. (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) посаду державної служби та який стаж державної служби вона мала станом на зазначену дату, оскільки норми розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ пов`язують збереження в особи права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII з наявністю в особи станом на 01.05.2016 р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на державній службі), але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже те, що позивачка раніше отримувала пенсію відповідно до Закону №3723-XII, не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує наразі за Законом №1058-IV, на пенсію в межах дії Закону №889-VIII, адже за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. Одержавши заяву позивачки про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 р. у справі №580/3805/22.
Як вбачається з матеріалів справи, у спірному рішенні пенсійного органу не зазначається про те, що позивач не має достатнього страхового або спеціального стажу роботи/служби, що б унеможливлювало вирішення цього питання.
Тобто, ГУПФ в Закарпатській області не мало фактичних та правових підстав для відмови у переведенні на інший вид пенсії позивачки, у якої наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державних службовців (згідно із пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII та відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що відповідачем під час прийняття рішення від №951070155846 від 28.02.2025 року, яким відмовлено в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону №889-VIII, не враховано усі обставини, що мають значення для переведення на даний вид пенсії позивачці, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачкою заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII.
Апеляційний суд також вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачці в переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України №1058-IV, на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII через помилкове трактування відповідачем відповідних законодавчих приписів, суд дійшов висновку, що у даному випадку у органів Пенсійного фонду України відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України №1058-IV, на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, починаючи з 20.02.2025р. (дати звернення позивача із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України).
При цьому, у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, оскільки орган Пенсійного фонду України не визнав за нею цього права.
Більш того, спірне рішення не містить законних підстав для відмови позивачці у переведенні на пенсію згідно Закону №889-VIII, окрім покликань на неможливість врахування виданих їй довідок від 10.02.2025 року та недоцільність переводу на іншу пенсію внаслідок того, що розмір пенсії становить менше від розміру пенсії за віком. Однак, будь-яких підтверджуючих доказів та відповідних розрахунків ГУПФ в Закарпатській області не надав.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а Одеського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк