КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2026 року м. Київ № 320/34334/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати постанови №345555 та №345556 про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.10.2022. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних постанов, вказавши, що вона не є перевізником у спірних правовідносинах, а мала статус експедитора під час перевезення вантажу. Зауважено, що транспортні засоби, що зазначені у Акті, не є власністю та відповідно відсутні на балансі позивача, а власником є інша особа. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечуючи проти позовних вимог відповідачем у поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначено про правомірність оскаржуваних постанов, посилаючись на те, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 08.09.2022 №1812, яка була надана перевіряючим особам, в графі «автомобільний перевізник» зазначено ФОП ОСОБА_1 , а тому такий доказ підтверджував факт перевезення вантажу саме ФОП ОСОБА_1 .
Відповідачем вказано, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 13,47 т, при нормативно допустимому - 11,5 т. Окрім того, під час проведення перевірки було встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу. 
У поданій до суду відповіді на відзив позивачем зазначено, що вона у спірних правовідносинах вона була експедитором та отримувала лише певну плату (відсоток) за свої послуги. При цьому, зауважено, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відсутності протоколу тахографа, є автомобільний перевізник, який здійснює перевезення вантажів за власні кошти. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Уповноваженими особами Укртрансбезпеки 09.09.2022 відповідно до направлення від 31.08.2022 №014479 на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилася рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. 
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422, співробітниками Укртрансбезпеки зупинено транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який використовувався позивачем під час здійснення перевезення вантажу відповідно до товарно-транспортної накладної від 08.09.2022 №1812.
За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 13,47 т при нормативно допустимій - 11,5 т. Окрім того, станом на момент проведення перевірки встановлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографу до ТЗ. 
Відповідно до частини четвертої пункту 4 Порядку №1007/1207 контролюючим органом Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 09.09.2022 №0073192.
На підставі пункту 6 Порядку №422, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Укратрансбезпеки було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 09.09.2022 №0016711.
За результатами розгляду питання щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідачем прийнято постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.10.2022 №345556 (відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографу до ТЗ) та від 25.10.2022 №345555 (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20%).
Не погоджуючись із постановами відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон №2344-III).
Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Частинами першою, четвертою статті 48 Закону №2344-III закріплено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У відповідності до абзаців третього, п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: 
- перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на експедиторів.
Як встановлено судом, 08.09.2022 між ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір - заявку на автомобільне перевезення №08/09, відповідно якого Перевізник в порядку та на умовах, передбачених Договором, зобов`язується надавати послуги перевезення вантажів автомобільним транспортом на замовлення Експедитора, а Експедитор приймає фактично надані Перевізником послуги та оплачує їх у відповідності з умовами Договору. 
На підставі Договору-заявки Перевізник здійснює перевезення вантажу за маршрутом м.Київ, вул. Пшенична 8А - м. Дніпро, вул. Водіїв, 16A. 
Оплата перевізнику підтверджується квитанцією від 09.09.2023.
Зміст статті 33 Закону № 2344-III свідчить про те, що автомобільним перевізником є суб`єкт господарювання, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом.
У спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, який фактично надає послугу щодо перевезення згідно з Договором - заявкою на автомобільне перевезення від 08.09.2022 №08/09 є ФОП ОСОБА_2 , а не ФОП ОСОБА_1 , яка є експедитором.
Отже, з наведеного вище вбачається, що позивач не здійснював перевезення вантажу на комерційній основі чи за власний кошт, тобто не був автомобільним перевізником.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності у спірних правовідносинах у позивача саме статусу експедитора, а не перевізника, у зв`язку з чим вона не відповідає правовому статусу, передбаченому статтею 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому не є суб`єктом відповідальності за статтею 48 цього Закону.
У відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач є перевізником, оскільки згідно з товарно-транспортною накладною від 08.09.2022 №1812 автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 .
Проте, як зазначалось, Закон № 2344-III (стаття 33) прямо передбачає, що автомобільним перевізником є суб`єкт господарювання, що надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом.
Це означає, що встановлювати обставину щодо того, хто є автомобільним перевізником належить на підставі договору про перевезення вантажу транспортним засобом, а не на підставі товарно-транспортної накладної.
Відтак, зазначення у товарно-транспортній накладній від від 08.09.2022 №1812 автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам, зокрема, договору про перевезення вантажу.
Санкції відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачені за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, а не за наявність недоліків при їх оформленні та заповненні, відтак відсутність у товарно-транспортній накладній даних про перевізника не є підставою для відповідальності.
До того ж, відповідно до пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім.`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Отже, згідно з Правилами перевезень вантажів в товарно-транспортну накладну може бути внесене інформацію про перевізника та/або експедитора. Тобто, вказані Правила допускають зазначення у накладній інформації лише щодо експедитора, як це мало місце у спірних правовідносинах.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, тому ці витрати слід присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанови №345555 та №345556 про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.10.2022. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (адреса: 03150, місто Київ, вулиця Антоновича, 51, код ЄДРПОУ 39816845).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.