Справа № 700/1103/25 
Провадження № 2/700/78/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Бесараб Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка цивільну справу №700/1103/25 провадження №2/700/78/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
В С Т А H О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку позивач виховує та утримує самостійно. З відповідачем вона перебувала у шлюбі, який згідно рішення Лисянського районного суду Черкаської області справа №700/149/16-ц від 25.04.2016 року було розірвано. До досягнення дочкою ОСОБА_4 чотирирічного віку, сторони проживали разом, після чого їх сімейні стосунки припинились. З того часу відповідач повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не спілкується з нею та не надає жодної допомоги. У грудні 2024 року вона вже зверталася до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням суду першої інстанції позов було задоволено, однак постановою Черкаського апеляційного суду від 9 вересня 2025 року рішення було скасовано. Після цього відповідач продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки та не надає матеріальної підтримки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .Позивач вважає, що аліменти мають бути стягнуті з грудня 2024 року, оскільки саме тоді вона вперше звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути аліменти за минулий період - з грудня 2024 року по вересень 2025 року, оскільки в цей час відповідач не виконував обов`язку утримання дитини, а позивач добросовісно намагалася вирішити це питання в судовому порядку.
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
03.12.2025 року представник відповідача – адвокат Кишеня Володимир Сергійович звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначає, що із заявленим ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини його довіритель не згідний, оскільки заявлений позов є необґрунтованим, суперечить вимогам чинного законодавства та обставинам справи. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що у сторін наявні дві спільні неповнолітні дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожна з яких після розірвання шлюбу проживає окремо з одним із батьків. Так, молодша донька сторін - ОСОБА_3 постійно проживає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні та забезпечується нею у повному обсязі. Старша донька – ОСОБА_5 , проживає разом з відповідачем і повністю перебуває на його матеріальному утриманні. Кожен із батьків фактично взяв на себе обов`язок та відповідальність щодо забезпечення тієї дитини, що проживає з ним, та здійснює всі витрати, пов`язані з її харчуванням, розвитком, освітою, лікуванням, побутовими потребами та доглядом. Подаючи позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , позивач свідомо та принципово не враховує тієї обставини, що кожен з батьків фактично виконує рівні обов`язки перед кожною з доньок , що є справедливим по відношенню один до одного. Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначає, що не бере участі у жодному вигляді в утриманні другої дитини - ОСОБА_5 , яка постійно проживає з відповідачем, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує її одягом, харчуванням чи необхідними потребами. Таким чином, стягнення аліментів лише на користь однієї дитини без урахування того, що відповідач одноосібно забезпечую іншу спільну дитину, є несправедливим, економічно необґрунтованим та таким, що порушує принцип рівності прав і обов`язків батьків щодо утримання дітей, визначений статтями 7, 141 та 180 Сімейного кодексу України. З огляду на вищевказані обставини, вважають, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з боку позивача є недоцільним, оскільки вони рівно, чесно та справедливо розмежували обов`язки щодо виховання спільних дітей, а тому просить відмовити повністю у задоволенні вимог, викладених у позовній заяві.
08.12.2025 через кацелярію суду від позивача  ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається наступне. Посилання відповідача на "взаємне утримання" є юридично помилковим, оскільки дитина, яка проживає з відповідачем (2008 р.н.) є майже повнолітньою, а дитина, яка проживає разом з позивачем (2011 р.н.), тобто неповнолітня та потребує повного забезпечення. Тому аргумент відповідача щодо нібито «симетричного» утримання є юридично неспроможним і не має значення для справи. Зважаючи на вищевикладене, просить суд відхилити відзив відповідача як необгрунтований, а позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити в повному обсязі.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
25.04.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25.04.2016 року, справа №700/149/16-ц. 
Після розірвання шлюбу між сторонами, вони дійшли висновку, що ОСОБА_5 буде проживати з батьком, а ОСОБА_3 – з матір`ю. 
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.11.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції у Черкаській області вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач уже зверталася до суду з позовною заявою, (справа № 700/910/24, провадження 22-ц/821/1234/25) у складі якої однією з позовних вимог було стягнення аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .Зазначений спір був предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який, дослідивши подані матеріали та доводи сторін, ухвалив рішення про повну відмову в задоволенні заявлених вимог. Таке рішення Черкаського апеляційного суду фактично підтверджує, що на той момент обставини справи, установлені судом, свідчили про необхідність рівного й пропорційного забезпечення дитини обома батьками, а не покладення відповідного обов`язку виключно на відповідача. Водночас, зазначене судове рішення демонструє, що суд визнав: потреби однієї дитини повинні забезпечуватися спільно - як батьком, так і матір`ю, тоді як стосовно іншої дитини фінансовий тягар переважно покладається на батька. 
Доводи позивача про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає безпідставними з огляду на те, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості, що ОСОБА_5 проживає з батьком, а ОСОБА_3 – з матір`ю. 
Отже, сторони несуть рівнозначний обов`язок по утриманню дітей, тобто в рівній мірі фінансово їх забезпечують, що виключає необхідність у стягненні аліментів з одного з батьків.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обраний позивачем механізм захисту своїх прав в даному випадку є помилковим та таким, що не відповідає вимогам законодавства.
Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір, оскільки на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», вона звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставівикладеного,керуючись.ст. 182, 192, 273 СК України та ст.ст.4-13, 76-89, 141, 223, 258, 259, 265, 274, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 22.01.2026.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Представник відповідача: адвокат Кишеня Володимир Сергійович, місцезнаходження: вул.Краківська, 13-В, офіс 129, м.Київ.

Суддя Наталія БЕСАРАБ