ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/7254/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі судді Гебеш С.А, розглянувши у письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на мою користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.06.2024 року по 28.12.2024 року у розмірі 287546,00 грн;
звільнити від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки предметом спору являється заробітна плата.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що позивач проходив військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.06.2024 року №219 позивача виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 27.06.2024 року. Позивач зазначає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні зі штату 287546,00 грн, оскільки індексація грошового забезпечення не виплачена в день виключення зі списків особового складу. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) та поновлено строк звернення до суду.
15.10.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що позивачу було виплачені всі платежі, однак не в повному обсязі, в свою чергу ч. 1 ст. 117 КЗпП України не регулює питання відповідальності за часткову недоплату належних платежів. Враховуючи, що діюче законодавство не передбачає відповідальність за недоплату належних платежів в повному обсязі, то відсутні підстави для задоволення позовної заяви. 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Згідно з Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.06.2024 року №219 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 27.06.2024 року. 
26.09.2024 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/4598/24 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено.
Вказаним рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 року зокрема зобов`язано відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошовою забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року, із застосуванням січня 2008 року, як місяця, з якою починається обчислення індексу споживчих піп для проведення індексації і ротового забезпечення (базового місяця). 
Відповідачем на виконання рішення Закарпатського окружного адмінітсративного суду від 26.09.2024 року у справі №260/4598/24 здійснив 11.04.2025 року нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 82370,83 грн, що підтверджується листом від 03.06.2025 року.
Позивач вважає, що має право на стягнення із відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, що і слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам у цій частині позовних вимог, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати приписи КЗпП України.
За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ) текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон №2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.
Судом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 27.06.2024 року, а 11.04.2025 року відповідач здійснив виплату позивачу належного грошового забезпечення, а саме індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом №2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
При визначенні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, такий розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, виходячи з наступного.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).
Середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата (п.7 Наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»).
Так, відповідно до довідки про про розмір нарахованого грошового забезпечення за квітень 2024 року по травень 2024 року №11/2/11669 від 11.09.2025 року, наданої відповідачем за два повні календарні місяці служби перед звільненням ОСОБА_1 становить: у квітні 2024 року - 47664,00 грн, у травні 2024 року - 47664,00 грн. Загальна сума грошового забезпечення за вказаний період становить 95328,00 грн.
Останні повні два місяці перед звільненням позивача налічують 61 календарний день.
Виходячи з цього, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 95328,00грн/61 = 1562,75 грн/день.
Таким чином, сума за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період шість місяців становить грн (1562,75 грн. (середня заробітна плата за один день) х 183 дні (дні затримки розрахунку) = 285 983,25 грн).
За частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача вже після його звільнення зі служби суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена в п.39-41 постанови Верховного Суду 08.11.2018 року у справі №805/1008/16-а.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.06.2024 року по 28.12.2024 року (який обмежений шістьма місяцями) у розмірі 285983,25 грн., з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , в день виключення зі списків особового складу та відповідно стягнути з відповідача 285983,25 грн середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову. 
На підставі наведеного та керуючись статтями 241-246, 250, 262 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), в день виключення зі списків особового складу.
Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) 285983,25 грн (двісті вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні двадцять п`ять копійок) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	С.А. Гебеш