ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 грудня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/2898/17
провадження № 22-ц/4809/1814/25 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:        
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа – державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлія Вадимівна,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4  та адвоката Грицини Валентини Іванівни, які представляють інтереси ОСОБА_1 , на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 жовтня 2025 рокуу складі судді Кулінки Л. Д. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В травні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та з урахуванням уточнень просила:
-визнати недійсним договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 26 квітня 2025 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 95128635101, зареєстрований в реєстрі за № 75 та скасувати державну реєстрацію цього договору, номер запису про право власності: 20212624;
-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2025 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , загальною площею 0,0341 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3510100000:46:380:0017, зареєстрований в реєстрі за № 76, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки: об`єкт № 65932435101, номер запису про право власності: 20212602;
-визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена 10 травня 2016 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., та зареєстрована в реєстрі за № 1-1376;
-визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена 04 жовтня 2016 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., та зареєстрована в реєстрі за № 1-4224;
-вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу прийняли у спільну часткову власність (по 1/2 частки кожен) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 95128635101. 
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2013 року ОСОБА_5 придбала земельну ділянку площею 0,0341 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3510100000:46:380:0017. 
26 квітня 2017 року приватний нотаріус Задніпряний О. А., використовуючи нотаріально засвідчену нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. довіреність (реєстраційний номер 44538070, бланк НВА 963753), видану ОСОБА_2 , посвідчив договори купівлі-продажу нерухомого майна, яке перебувало у власності ОСОБА_5 , на ім`я ОСОБА_6 , а саме: 1/2 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:46:380:0017 площею 0,0341 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . 
Позивач зазначала, що вказані дії стали можливими внаслідок того, що приватний нотаріус Задніпряний О. А. у змові з ОСОБА_2 в порушення діючого законодавства, що регулює діяльність нотаріуса, без відповідної перевірки особи представника та за відсутності у нього оригіналів догорів власника на спеціальних бланках, а також інших документів, лиш на підставі довіреності без звіряння особистого підпису довірителя, маючи зразки її підписів за попередніми договорами, надав можливість ОСОБА_2 заволодіти нерухомим майном позивача, продавши його своєму батьку ОСОБА_6 , без її відома. 
Під час оформлення 04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 довіреності позивач не могла бути в місті Черкаси, оскільки на вказану дату не мала такої необхідності, при цьому, працює в ГУ ДКС України в Харківській області та знаходилась в цей час на роботі. 
Оскільки оспорювані правочини було укладено всупереч волі ОСОБА_5 , остання звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2018 року залучено до участі в справі правонаступників відповідача ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , — ОСОБА_3 .         
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2019 року залучено до участі в справі правонаступників відповідача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , — ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 жовтня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації права власності відмовлено у повному обсязі.
Судові витрати залишено по фактично понесеним позивачем.
Рішення суду мотивовано тим, що належним способом захисту прав позивача як власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, що є предметом неукладених договорів купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 26 квітня 2017 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, є витребування майна з незаконного володіння відповідачів шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
Суд першої інстанції вважав неможливим захист права позивача в обраний ним спосіб, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та адвокат Грицина В. І., які представляють інтереси ОСОБА_1 , просять скасувати рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Позивач не уповноважувала ОСОБА_2 на представництво її інтересів щодо відчуження належних їй на праві власності частки житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:46:380:0017, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Про існування довіреностей від 10 травня 2016 року та від 04 жовтня 2016 року, посвідчених державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., позивачу стало відомо в травні 2017 року.
ОСОБА_1 вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини дають підстави для задоволення її позовних вимог про визнання недійсними довіреностей, договорів купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності.
Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку в тій частині, що в даній справі належним способом захисту прав позивача є подача віндикаційного позову про витребування майна з незаконного володіння відповідачів.
Крім того, суду першої інстанції потрібно було врахувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 682/179/17-ц та від 30 вересня 2020 року № 1007/115/20.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача ОСОБА_4 та адвокат Грицина В. І. підтримали доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від Першої Черкаської державної нотаріальної контори надійшов лист про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 03 липня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 3609, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , купили (прийняли у спільну часткову власність по 1/2 частки кожен) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 95128635101.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 3610, ОСОБА_7 прийняла у власність (купила) земельну ділянку, площею 0,0341 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:46:380:0017.
Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24 грудня 2024 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис № 2838. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_9 , дружини: ОСОБА_9 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2024 року.
ОСОБА_10 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3510100000:46:380:0017, площею 0,0341 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 76, видавник: Приватний нотаріус Задніпряний О.А., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
ОСОБА_10 є власником 1/2 частки житлового будинку, об`єктом житлової нерухомості, загальною площею: 60,61 кв. м., житлова площа 40,11 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 75, видавник: Приватний нотаріус Задніпряний О. А., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
В подальшому, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були укладені спірні договори: Договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 26 квітня 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 75 та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 76, за якими позивачем відчужено ОСОБА_6 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0341 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:46:380:0017, цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
При укладенні вищевказаних договорів в інтересах позивача діяв ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за спірними довіреностями від 10 травня 2016 року, які посвідчені державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. та від 04 жовтня 2016 року, яка посвідчена державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В.
Довіреність, видана на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , посвідчена 04 жовтня 2016 року, державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., за реєстровим № 1-4224, нею скасована. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 395, підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (т. 1 а.с. 17, 18), а також довіреність, видана на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , посвідчена 10 травня 2016 року, державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., за реєстровим № 1-1376, нею також скасована. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 396, підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.
Сторона (покупець) спірних договорів - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 червня 2017 року, виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка була правонаступником ОСОБА_6 також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 квітня 2018 року, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 755/18296/17 (провадження № 61-18669св19).
Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 Цивільного кодексу України).
Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 03 липня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 3609, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , купили (прийняли у спільну часткову власність по 1/2 частки кожен) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 95128635101 (том 1 а. с. 8-11).
Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 3610, ОСОБА_7 прийняла у власність (купила) земельну ділянку, площею 0,0341 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:46:380:0017 (том 1 а. с. 12-15).
ОСОБА_10 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3510100000:46:380:0017, площею 0,0341 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 76, видавник: Приватний нотаріус Задніпряний О. А., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1 а. с. 19-20).
ОСОБА_10 є власником 1/2 частки житлового будинку, об`єктом житлової нерухомості, загальною площею: 60,61 кв. м., житлова площа 40,11 кв. м., що за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 75, видавник: Приватний нотаріус Задніпряний О.А., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1 а. с. 21-22).
В подальшому, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були укладені спірні договори: Договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 26 квітня 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 75 та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Задніпряним О. А., зареєстровано в реєстрі за № 76, за якими позивачем відчужено ОСОБА_6 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0341 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:46:380:0017, цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том 1 а. с. 94-101).
При укладенні вищевказаних договорів в інтересах позивача діяв ОСОБА_2 за спірними довіреностями від 10 травня 2016 року та від 04 жовтня 2016 року, які посвідчені державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. (том 1 а. с. 118, 123, том 5 а. с. 21, 28).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1748/19-23, 281/20-23 від 30.07.2020 експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України встановлено, що:
-підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Підпис» довіреності від 10.05.2016, в графі «Підпис» довіреності від 04.10.2016, в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (№ нотаріальної дії 1-1376) та в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (№ нотаріальної дії 1-4224) реєстру для реєстрації нотаріальних дій, кожен виконані рукописно пишучим приладом без будь-якої попередньої технічної підготовки і технічних засобів;
-підпис від імені ОСОБА_7 в довіреності, посвідченій 04.10.2016 державним нотаріусом Першої Черкаської нотаріальної контори Починок Ю. В. від імені ОСОБА_7 , якою уповноважено ОСОБА_2 бути її представником при відчуженні 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 виконаний, ОСОБА_7 ;
-підпис від імені ОСОБА_7 в довіреності, посвідченій 10.05.2016 державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. від імені ОСОБА_7 , якою уповноважено ОСОБА_2 бути її представником при отриманні дублікатів договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_7 . Підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (№ нотаріальної дії 1-1376) реєстру для реєстрації нотаріальних дій та в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» (№ нотаріальної дії 1-4224) реєстру для реєстрації нотаріальних дій виконаний ОСОБА_7 (том 3 а. с. 44-51).
Відповідно до висновку спеціаліста науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» № 3 від 14.06.2023 
-підписи від імені ОСОБА_7 , розташовані в довіреностях, посвідчених державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлією Вадимівною: - від 10.05.2016, реєстровий номер 1-1376 щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах по питанню отримання дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним Олегом Анатолійовичем 03.07.2013, реєстровий номер 3610, в графі «Підпис»; від 04,10,2016, реєстровий номер 1-4224, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах з питань збору документів необхідних для відчуження і продажу належній їй частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки площею 0.0341 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 , в графі «Підпис»; реєстрах Першої черкаської державної нотаріальної контори для реєстрації нотаріальних дій в яких зареєстровані нотаріальні дії за № 1-1376 та № 1-4224, в графах «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами), з наслідуванням підпису ОСОБА_7 ;
-підписи від імені ОСОБА_7 , розташовані в довіреностях посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним Олегом Анатолійовичем: від 10.05.2016, виготовленій на спеціальному бланку серії НАІ 815632, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах по питанню отримання дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, в графі «Підпис»; від 04,10,2016, виготовленій на спеціальному бланку серії НВА 963753, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах з питань збору документів необхідних для відчуження і продажу належній їй ? частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки площею 0,0341 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в графі «Підпис», виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами);
-рукописні тексти змістом: « ОСОБА_7 », розташовані в: довіреностях посвідчених державним нотаріусом Першої черкаська державної нотаріальної контори Починок Юлією Вадимівною: від 10.05.2016, реєстровий номер 1-1376, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах по питанню отримання дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченому приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним Олегом Анатолійовичем 03.07.2013, реєстровий номер 3610, в графі «Підпис»; від 04.10.2016, реєстровий номер 1-4224, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах з питань збору документів необхідних для відчуження і продажу належній їй 1/2 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки площею 0.0341 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 , в графі «Підпис»; довіреностях посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Задніпряним Олегом Анатолійовичем: від 10.05.2016, виготовленій на спеціальному бланку серії НАІ 815632, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах по питанню отримання дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, в графі «Підпис»; від 04.10,2016, виготовленій на спеціальному бланку серії НВА 963753, щодо уповноваження громадянкою ОСОБА_7 громадянина ОСОБА_2 , бути її представником в усіх державних, громадських та інших компетентних органах з питань збору документів необхідних для відчуження і продажу належній їй ? частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки площею 0,0341 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 , в графі «Підпис»; виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами) (том 5 а. с. 46-70).
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19-23/58455-ПЧ від 16.11.2023 Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру:
- підпис на довіреності виданій від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченій 10 травня 2016 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. за реєстровим номером 1-1376 виконано не ОСОБА_7 , а іншою особою (том 5 а. с. 27);
- підпис на довіреності виданій від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 , посвідченій 04 жовтня 2016 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. за реєстровим номером 1-4224 виконано не ОСОБА_7 , а іншою особою (том 5 а. с. 28);
- рукописний запис « ОСОБА_7 » на довіреності, виданій від імені ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 посвідченій 10 травня 2016 року державним нотаріусом Першої Черкаської державною нотаріальної контори Починок Ю.В. за реєстровим номером 1-1376 (том 5 а.с. 21) виконано не ОСОБА_7 , а іншою особою (особами). Рукописний запис « ОСОБА_7 » на довіреності, виданій від імені ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_2 посвідченій 04 жовтня 2016 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. за реєстровим номером 1-4224 (том 5 а.с. 28) виконано не ОСОБА_7 , а іншою особю (особами) (т. 5 а.с. 165-186).
Згідно із частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до частини першої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).
Згідно із частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18 юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама собою на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним на підставі припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) зробила такі правові висновки: «Основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.
Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність.
Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).
Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.
Правовий наслідок, передбачений частиною першою статті 220 ЦК України, недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору у виді нікчемності такого правочину застосовується лише щодо правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 ЦК України, зокрема щодо його форми, що включає в себе його підписання сторонами.
Факт нотаріального посвідчення такого правочину не свідчить про дотримання сторонами письмової форми правочину, невід`ємним реквізитом якої є підписи сторін, та не змінює правового наслідку неузгодження сторонами правочину його істотних умов у виді його неукладеності.
Власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову [про витребування майна з чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)], без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).
Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, зокрема за неукладеним правочином».
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання довіреностей недійсними позивач вказувала, що вона їх не підписувала.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц вказано, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 Цивільного кодексу України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).
Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
За таких обставин, оскільки нотаріально посвідчені довіреності від 10 травня 2016 року та від 04 жовтня 2016 року від імені ОСОБА_7 підписані сторонньою особою, що підтверджується висновком експерта № СЕ-19-23/58455-ПЧ від 16.11.2023 судово-почеркознавчої експертизи, то такі правочини є неукладеними. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.
Враховуючи, що на підставі довіреностей від 10 травня 2016 року та від 04 жовтня 2016 року, які є неукладеними, укладено договори купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 26 квітня 2017 року, та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Задніпряним О. А. та зареєстровані в реєстрі за № 75, за № 76, частка спірного житлового будинку та земельна ділянка вибули з володіння позивача за договорами, які вона не укладала, та які відповідно також є неукладеними.
За наведених підстав, право власності позивача не підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і земельну ділянку за ОСОБА_6 , з відновленням права власності, оскільки сама собою державна реєстрація не була підставою виникнення у відповідача права власності, такою підставою вибуття з володіння позивача майна виступали договори купівлі-продажу.
Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати.
З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання недійсними довіреностей та договорорів купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку і земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності з відновленням права власності та державної реєстрації задоволенню не підлягають, оскільки є неналежними, так як не призведуть до відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.
Відчуження нерухомого майна за неукладеним договором потрібно розглядати як вибуття такого майна з володіння власника не з його волі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).
Отже належним способом захисту права особи, майно якої вибуло з її законного володіння за неукладеним договором купівлі-продажу, є віндикаційний позов - витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача.
У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.
Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пунктах 95-99 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.
Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Беручи до уваги фактичні обставини цієї справи, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача як власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, що є предметом неукладених договорів купівлі-продажу частки житлового будинку від 26 квітня 2017 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, є витребування майна з незаконного володіння відповідачів шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України.
Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).
У разі коли нерухоме майно вибуває з володіння особи, якій воно належить, на підставі неукладеного правочину, така особа залишається дійсним власником цього майна, оскільки вона не бажала втрачати правовий зв`язок з належним їй майном. Позбавлення особи в такому випадку права повернути своє майно, яке вибуло з її володіння без наявних на те правових підстав (неукладений правочин не створює жодних правових наслідків), безумовно призводить до втручання у право такої особи на мирне володіння своїм майном і є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано вважав неможливим захист права позивача в обраний нею спосіб, як наслідок, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку в тій частині, що в даній справі належним способом захисту прав позивача є подача віндикаційного позову про витребування майна з незаконного володіння відповідачів, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суду першої інстанції потрібно було врахувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 682/179/17-ц та від 30 вересня 2020 року № 1007/115/20 не підтверджують доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення, оскільки фактичні обставини у наведених як приклад справах відрізняються від тих, що установлені судом у розглядуваній справі.
На предмет подібності належить оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).
Обставини у відповідних постановах Верховного Суду відрізняються від обставин у цій справі, що переглядається в апеляційному порядку, тому немає підстав вважати, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без урахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. У справах, на яку посилається позивач, суд виходив із конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому не дають підстав для скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та адвоката Грицини Валентини Іванівни, які представляють інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03 жовтня 2025 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 19.12.2025.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 

Судді                                                          С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко