ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 924/635/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра»
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 (головуючий - Філіпова Т. Л., судді: Бучинська Г. Б., Василишин А. Р.) і рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.08.2025 (суддя Муха М. Є.) у справі
за позовом Фермерського господарства «Фортуна-Агро Д»
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра»
про стягнення 12 092 152,60 грн штрафу
Історія справи
Обставини справи, встановлені судами
1. 07.04.2017 між Фермерським господарством «Фортуна-Агро Д» (далі - ФГ «Фортуна-Агро Д», позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра» (далі - СТОВ «Довіра», відповідач) укладений договір про співпрацю, предметом якого є відносини сторін з підтримання та розвитку територіальної громади села Якимівці Гриценківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області з метою впровадження високих стандартів життя через ефективне використання земельних ділянок, що знаходяться в масиві села Якимівці та у переважній більшості знаходяться у власності жителів села та перебувають у користуванні (оренді) СТОВ «Довіра», а також взаємовідносини сторін стосовно унеможливлення антиконкурентних дій у Красилівському районі між сторонами в частині використання орендованих земель (далі - договір про співпрацю) .
2. За пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.4 договору про співпрацю відповідач зобов`язується: передати позивачу у суборенду земельні ділянки, що зазначені у додатках до цього договору на підставі укладених та належним чином зареєстрованих в реєстрі речових прав на нерухоме майно договорів суборенди земельних ділянок загальною площею не менше 989,9 га; здійснювати облік договорів оренди та суборенди земельних ділянок та нарахування суборендної плати для позивача з таким розрахунком, щоб розмір орендної плати не перевищував розміру орендної плати, збільшеної на розмір ПДВ, а також надавати рахунки на оплату суборендної плати; до закінчення терміну дії цього договору та/або договору оренди земельної ділянки, переданої в суборенду, не вчиняти дії, що призводять чи можуть призвести до дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок, що передаються у суборенду та передбачені у додатках до цього договору.
3. За змістом пункту 2.3 договору про співпрацю позивач зобов`язується: своєчасно та у повному обсязі сплачувати суборендну плату на умовах визначених у договорах суборенди земельних ділянок; не вчиняти дій щодо зменшення земельного банку відповідача шляхом підбурювання, спонукання чи підкупу орендодавців до розірвання діючих договорів оренди земельних ділянок укладених орендодавцями з відповідачем; не укладати договори оренди з власниками земельних ділянок, які перебувають у користуванні відповідача, крім земельних ділянок передбачених у додатках до цього договору; за власний рахунок здійснювати заходи по підтримці інфраструктури та жителів територіальної громади села Якимці Гриценківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.
4. Згідно з пунктом 5.2.1, 5.2.4 договору про співпрацю у випадку дострокового припинення договорів оренди земельних ділянок з вини відповідача останній сплачує на користь позивача штраф від дострокового припинення договору суборенди у розмірі 12 500 грн за один гектар площі земельної ділянки, переданої в користування за цим договором, за один рік зменшення строку користування порівняно зі строком, встановленим у договорі суборенди. 
5. Дострокове розірвання договору оренди вважається таким, що відбулося з вини відповідача, у випадках: (1) дострокового розірвання договору оренди без згоди позивача за домовленістю сторін договору оренди, що призвело до втрати позивачем права користування земельною ділянкою внаслідок припинення відповідного договору суборенди земельної ділянки; (2) систематичної несплати відповідачем орендної плати, що призвела до дострокового розірвання договору оренди; (3) порушення відповідачем інших умов договору оренди, що призвело до дострокового розірвання договору оренди (пункт 5.2.2 договору про співпрацю). 
6. Згідно з пунктом 9.5 договору він укладений сторонами на основі вільного волевиявлення статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), даний договір регулює майнові відносини сторін, носить зобов`язальний характер та не протоколом про наміри чи попереднім договором.
7. У додатку №1 до договору про співпрацю сторони погодили перелік земельних ділянок, що підлягають передачі, загальною площею 760,4909 га.
8. У той же день, 07.04.2017, між СТОВ «Довіра» (орендар) та ФГ «Фортуна-Агро Д» (суборендар) укладено договір суборенди земельних ділянок, зазначені у додатку №1 до договору, які знаходяться на території Гриценківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області загальною площею 989,9 га. Відповідно до пункту 3.1 договору строк дії договору суборенди закінчується в разі закінчення або припинення строку дії усіх основних договорів оренди.
9. Також між сторонами 07.04.2017 укладено ряд договорів суборенди земельних ділянок, предметом яких є окремі земельні ділянки, що перебувають у оренді відповідача. Договори суборенди мають різний термін дії - від травня 2023 року до травня 2029 року.
10. У червні 2020 року договори оренди, укладені між СТОВ «Довіра» та фізичними особами (власниками землі), були розірвані за взаємною згодою сторін.
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову 
11. ФГ «Фортуна-Агро Д» звернулося до суду з позовом до СТОВ «Довіра» про стягнення 12 092 152, 60 грн штрафу.
12. Позов мотивований невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про співпрацю, а саме розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених з їх власниками, що призвело до дострокової втрати позивачем права суборенди відповідних земельних ділянок за договорами, укладеними з відповідачем. У зв`язку з чим відповідач має сплатити на користь позивача штраф у розмірі, встановленому пунктом 5.2.4 договору про співпрацю. 
13. СТОВ «Довіра» звернулося із зустрічним позовом до ФГ «Фортуна-Агро Д» про визнання недійсним договору про співпрацю, як удаваного правочину, який укладений керівником СТОВ «Довіра» з перевищенням повноважень.
Узагальнений зміст та обґрунтування прийнятих у справі судових рішень 
14. Господарський суд Хмельницької області рішенням від 11.11.2024, яке залишив без змін Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 05.02.2025, у задоволенні первісного позову відмовив. Зустрічний позов задовольнив, визнав недійсним договір про співпрацю. 
15. Верховний Суд постановою від 23.04.2025 скасував рішення судів попередніх інстанцій. У частині вирішення зустрічного позову про визнання недійсним договору про співпрацю ухвалив нове рішення про відмову в позові. У частині розгляду первісного позову про стягнення штрафу направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
16. За результатом нового розгляду Господарський суд Хмельницької області рішенням від 14.08.2025 позов задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача 10 281 567,72 грн штрафу. У задоволенні 1 810 586,90 грн відмовив.
17. Суд виходив з того, що внаслідок дострокового припинення договорів оренди земельних ділянок відповідач порушив зобов`язання за договором про співпрацю, що має наслідком нарахування штрафних санкцій на підставі пунктів 5.2.1, 5.2.4 договору про співпрацю. Разом з тим позивач неправомірно нарахував штрафні санкції за частину земельних ділянок: (1) щодо яких відсутні угоди про розірвання договорів суборенди; (2) які двічі вказані (дублювання) у розрахунках штрафу; (3) по яких штраф нарахований понад строк дії договору про співпрацю, що мало наслідком часткову відмову в задоволенні позову.
18. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, пославшись на недобросовісність поведінки відповідача під час виконання договору щодо дострокового розірвання договорів оренди без згоди позивача та завданих такими діями значних збитків останньому.
19. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.11.2025 рішення суду першої інстанції змінив в частині розміру стягнутого штрафу, стягнувши з відповідача на користь позивача 10 239 060,68 грн. штрафу. У задоволенні 1 853 091,92 грн відмовив.
20. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції по суті позову, проте виявив, що позивач безпідставно включив до суми позову штраф двічі за одну і ту ж саму земельну ділянку в сумі 42 507,04 грн, у задоволенні якого слід відмовити.
Касаційна скарга
21. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги 
22. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтю 551 ЦК України, порушили, частину 4 статті 236 ГПК України, частини 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без урахування висновків Верховного Суду в постановах від 27.10.2020 у справі №127/18513/18, від 02.07.2025 у справі №903/602/24, від 16.10.2024 у справі №911/952/22, від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, від 19.01.2024 у справі №911/2269/22. При відмові у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу суди не встановили обгрунтованого розміру збитків позивача та не врахували відсутність вини відповідача в припиненні дії договорів суборенди. 
23. Суд апеляційної інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення апеляційного провадження у справі до розгляду справи № 924/764/25, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме щодо недійсності договору про співпрацю. У цьому аспекті суд порушив імперативну норму пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України, не врахувавши висновки Верховного Суду про її застосування, викладені в постановах від 01.03.2024 у справі №910/17615/20, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.
24. Суди не дослідили наявні у справі декілька змістових варіацій договору про співпрацю, що призвело до невстановлення обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору (наявності одночасно різних редакцій договору про співпрацю, що свідчить про фальшивість поданих позивачем доказів). 
Позиція позивача у відзиві на касаційну скаргу 
25. Відповідач проти касаційної скарги заперечує, вважає, що доводи скаржника зводяться до вимог про переоцінку доказів та обставин справи, погоджується з мотивами та висновками судів попередніх інстанції в оскаржуваних судових рішеннях, вважає їх законними та обґрунтованими.
Заяви з процесуальних питань
26. Верховний Суд відхиляє клопотання відповідача про зупинення касаційного провадження у справі з метою передачі матеріалів справи до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду апеляційної скарги СТОВ «Довіра», оскільки вчинення відповідної процесуальної дії не передбачено нормами ГПК України.
27. Також не підлягає задоволенню клопотання відповідача про відкладення розгляду касаційної скарги у зв`язку з хворобою представника (надійшло до Суду 28.01.2026), оскільки наведена підстава не підпадає під випадки, встановлені частиною 2 статті 202 ГПК України; усі учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання; явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась.
Позиція Верховного Суду
28. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення з виключно штрафних санкцій (штрафу) у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору про співпрацю.
30. Задовольняючи позов, суди обох інстанцій констатували дострокове припинення укладених між відповідачем та фізичними особами - орендодавцями договорів оренди земельних ділянок, що за умовами пунктів 5.2.1, 5.2.4 договору про співпрацю свідчить про недотримання відповідачем взятих на себе зобов`язань за цим договором та має наслідком застосування до нього штрафної санкції.
31. Верховний Суд вважає такі висновки судів передчасними з огляду на таке.
32. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
33. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).
34. Разом з тим згідно із частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
35. За частиною 2 статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
36. Схожі норми також містить частина 3 статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
37. Згідно з частиною 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
38. Згідно з частиною 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно з частиною 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення суд зазначає перелік обставин, які є предметом доказування у справі.
39. Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.
40. Відтак, окрім обставини порушення стороною договору свого зобов`язання, у предмет доказування та дослідження у спорі про стягнення неустойки входять у тому числі і обставини наявності чи відсутності обставин, які дають підстави для зменшення нарахованої позивачем неустойки.
41. Відповідно до вимог статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
42. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 15 ГПК України).
43. Так, однією із функцій неустойки є компенсаторна функція. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
44. Верховний Суд також наголошує, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
45. Цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 вказаної норми).
46. Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (постанова об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).
47. Законодавець в главі 24 ГК України врегулював загальні засади відповідальності учасників господарських відносин таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
48. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок невиконання зобов`язання з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. Близький за змістом висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24, на яку посилається скаржник.
49. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, на яку посилається скаржник).
50. При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
51. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 (на яку посилається скаржник) звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина 3 статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
52. Категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (див. висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
53. Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
54. При цьому суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін суд врахував, а які відхилив. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі № 916/878/20.
55. Разом з тим у справі, що переглядається, при розгляді питання про можливість зменшення штрафу суди обох інстанцій обмежились лише цитуванням змісту статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України та загальною, нічим не конкретизованою, вказівкою на те, що недобросовісні дії відповідача, пов`язані з достроковим розірванням договорів оренди, завдали значних збитків позивачу. При цьому суди не навели жодних конкретних обставин, за наслідком оцінки яких вони дійшли висновку про недобросовісність відповідача, а також не послались на відповідні обставини та докази, які б підтверджували збитки позивача та їх розмір. 
56. Зазначене свідчить про те, що внаслідок неврахування наведених вище усталених правових висновків Верховного Суду суди взагалі не досліджували по суті та не аналізували аргументи відповідача, наведені ним у поданому до суду першої інстанції 11.07.2025 клопотанні про зменшення штрафу на 90%, у сукупності з контраргументами позивача у поданих до суду 14.07.2025 запереченнях на цю заяву відповідача.
57. Верховний Суд зазначає, що висновок судів про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу без дослідження істотних для даного спору обставин, які б підтверджували обґрунтованість заявленої до стягнення суми неустойки у контексті положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України у сукупності з напрацьованими усталеною судовою практикою Верховного Суду критеріями, не можна вважати таким, який би відповідав завданню господарського судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.
58. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
59. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди не надали оцінку усім обставинам та доказам, які входять до предмету доказування у даному спорі та мають істотне значення для його справедливого вирішення з дотриманням завдань господарського судочинства.
60. З огляду на наведене доводи касаційної скарги отримали часткове підтвердження після відкриття касаційного провадження, позаяк суди належним чином не мотивували своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ними враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи обох сторін суди врахували, а які відхилили.
61. Допущене судами порушення норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України), що є підставою для передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62. Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
63. Пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
64. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
65. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити доводи сторін, наявні у справі докази і в залежності від встановленого та відповідно до чинного законодавства прийняти відповідне рішення.
Розподіл судових витрат
66. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). 
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра» задовольнити.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.08.2025 у справі № 924/635/24 скасувати.
3. Справу № 924/635/24 направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Міщенко І.С.
Судді Берднік І.С.
Зуєв В.А.