Справа № 632/1509/25
провадження № 1-кп/632/96/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , 
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_3 , 
обвинувачений – ОСОБА_4 , 
захисник - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025221120000141 від 18 квітня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський Харківської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, особою з інвалідністю не являється, зареєстрований та мешкає АДРЕСА_1 , раніше судимий: 03 жовтня 2024 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; 30 жовтня 2024 року Златопільським (раніше-Первомайським) міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, ухвалою Златопільського (раніше-Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року застосовано покарання за вказаними вироками: на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк один рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне поводження з бойовими припасами без передбаченого законом дозволу за таких обставин.
Так у жовтні 2023 року (точний час та дата не встановлені), обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи у полезахисній лісовій смузі, яка розташована поблизу вулиці Дачної в місті Златопіль (раніше Первомайський) Лозівського району Харківської області знайшов на землі під деревом спортивну сумку чорного кольору, у якій знаходився ручний протитанковий гранатомет Bulspike – АТ. У цей час у обвинуваченого ОСОБА_4 раптово виник умисел на незаконне придбання, носіння, зберігання та збут вищевказаного бойового припасу.
Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, взяв спортивну сумку, в якій знаходився ручний протитанковий гранатомет Bulspike – АТ, тим самим незаконно придбавши вищевказаний бойовий припас без передбаченого законом дозволу для його подальшого носіння, зберігання та збуту. Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 переніс ручний протитанковий гранатомет Bulspike –АТ до гаражу, який розташований по вулиці Чорнобильців в місті Златопіль Лозівського району Харківської області, розпочавши незаконне носіння бойового припасу (транспортування безпосередньо при собі) без передбаченого законом дозволу. По прибуттю до вказаного гаражу останній сховав у гаражі ручний протитанковий гранатомет Bulspike –АТ, почавши незаконно зберігати бойовий припас без передбаченого законом дозволу.
В подальшому, у вересні 2024 року (точний час та дата не встановлені), обвинувачений ОСОБА_4 пішов у гараж, що розташований по вулиці Чорнобильців у місті Златопіль Лозівського району Харківської області, де взяв раніше залишений ручний протитанковий гранатомет Bulspike – АТ та незаконно переніс вищевказаний гранатомет до одного з покинутих гаражів, який не облікований номером, та розташований у гаражному кооперативі «Східний» у місті Златопіль Лозівського району Харківської області, де залишив на тимчасовому зберіганні, продовживши незаконно носіння та зберігання без передбаченого законом дозволу бойового припасу.
13 травня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 в період часу з 20-07 по 20-17 годин, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, направлений на збут бойового припасу - ручного протитанкового гранатомету Bulspike – АТ, з корисливих мотивів, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Східний» у місті Златопіль Лозівського району Харківської області, незаконно збув громадянину з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_6 » (особисті дані якого змінено в порядку ст.ст.7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») ручний протитанковий гранатомет Bulspike – АТ, отримавши від останнього за вищевказаний бойовий припас, який незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу грошові кошти в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, що було зафіксовано в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії – контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки. Після придбання зазначений ручний протитанковий гранатомет Bulspike – АТ, був виданий « ОСОБА_6 » працівникам ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення – злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, носіння, зберігання та збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу.
Крім того, у жовтні 2023 року (точний час та дата не встановлені), обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи у полезахисній лісовій смузі, яка розташована поблизу вулиці Дачної в місті Златопіль ( раніше – Первомайський) Лозівського району Харківської області знайшов на землі під деревом ручну гранату М67, яка складається з корпусу ручної гранати М67, промислового способу виготовлення з запалом до ручних гранат типу М213, промислового способу виготовлення в штатному з`єднанні. В цей час у обвинуваченого ОСОБА_4 раптово виник умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання вищевказаного бойового припасу.
Реалізуючи свій протиправний умисел,  обвинувачений ОСОБА_4 , взяв ручну гранату М67, тим самим незаконно придбавши вищевказаний бойовий припас без передбаченого законом дозволу для його подальшого незаконного носіння та зберігання.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 , поклав ручну гранату М67 до кишені своєї куртки та переніс зазначений бойовий припас до гаражу, що розташований по АДРЕСА_2 , розпочавши незаконне носіння бойового припасу (транспортування безпосередньо при собі), не маючи передбаченого законом дозволу. По прибуттю до вказаного гаражу, обвинувачений ОСОБА_4 сховав в ньому ручну гранату М67, почавши зберігання вищевказаного бойового припасу без передбаченого законом дозволу. 
Надалі, у вересні 2024 року (точний час та дата не встановлені), обвинувачений ОСОБА_4 пішов у гараж, що розташований по АДРЕСА_2 , де взяв раніше залишену ручну гранату М67 та переніс її до місця свого мешкання – у квартиру АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , продовживши зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.
13 червня 2025 року в період часу з 09 –14 по 10 – 54 годин в ході проведення обшуку за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_5 , працівниками ВП №1 Лозівського РВП було виявлено та вилучено ручну гранату М67, що складається з корпусу ручної гранати М67, промислового способу виготовлення з запалом до ручних гранат типу М213, промислового способу виготовлення в штатному з`єднанні, яку обвинувачений ОСОБА_4 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу, а також грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) гривень однією купюрою (номіналом 1000 гривень), що має серію та номер: ЗП № 5451115, яка була отримана обвинуваченим ОСОБА_4 під час збуту 13 травня 2025 року бойового припасу- ручного протитанкового гранатомету Bulspike – АТ.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України – придбання, носіння та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

ІІ. Позиція сторони захисту, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_4 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду (щодо дослідження доказів).

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень), які викладені в обвинувальному акті, вказавши, що вчинив кримінальні правопорушення за вищевикладених обставин. При цьому зазначив, що не оспорює правову кваліфікацію кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 263 КК України, повністю визнає свою вину. Зокрема пояснив, що у жовтні 2023 року (точний час та дату не пам`ятає), перебуваючи у полезахисній лісовій смузі, яка розташована поблизу вулиці Дачної в місті Златопіль (раніше –Первомайський) Лозівського району Харківської області знайшов на землі під деревом спортивну сумку чорного кольору, після відкриття якої побачив, що в ній знаходиться ручний протитанковий гранатомет Bulspike - АТ. Піднявши з землі спортивну сумку з гранатометом, переніс її до гаражу, який розташований по АДРЕСА_2 , що перебував у користуванні його діда, де сховав. У подальшому, у вересні 2024 року (точний час та дата не пам`ятає), він ( ОСОБА_4 ) пішов у гараж, що розташований по АДРЕСА_2 , де взявши раніше залишений гранатомет, переніс його до одного з покинутих гаражів, що розташований у гаражному кооперативі «Східний» у місті Златопіль Лозівського району Харківської області, де залишив зберігати. На початку 2025 року йому ( ОСОБА_4 ) знадобилися гроші і він почав вчиняти активні дії щодо підшукування покупця, якого знайшов у квітні 2025 року. Під час зустрічі з продавцем, вони домовились про продаж гранатомету у травні 2025 року. 13 травня 2025 року він ( ОСОБА_4 ) передав покупцю гранатомет, отримавши від останнього грошові кошти в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, одна тисяча гривень з яких була виявлена та вилучена під час обшуку його помешкання, інші гроші потратив. Також, обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що гранатомет придбав, переносів та зберігав, щоб у подальшому збути. 
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що на початку жовтня 2023 року у полезахисній лісовій смузі, що розташована поблизу вулиці Дачної в місті Златопіль ( раніше-Первомайський) Лозівського району Харківської області окрім гранатомету знайшов на землі під деревом ручну гранату М67, яку спочатку переніс та зберігав у гаражі діда разом з гранатометом, а потім переніс її до місця свого помешкання – у квартиру АДРЕСА_5 . Зазначена граната була вилучена працівниками поліції під час проведення обшуку у його помешканні. 
Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що розумів, що знайдений ручний протитанковий гранатомет Bulspike – АТ та граната М67 є бойовими припасами, їх не можливо придбавати, носити та зберігати, а тим паче збувати гранатомет. Також розумів, що для законного поводження з бойовими припасами законодавством передбачено отримання дозволів. У вчиненому щиро кається. Запевнив, що зробив належні висновки й ніколи не повторить подібного. З розміром витрат на залучення експерта в сумі 10696 грн. 80 коп. погоджується.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень, як вони встановлені в обвинувальному акті, а також не оспорював кваліфікацію кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 263 КК України, вислухавши думку прокурора, сторони захисту, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження без дослідження доказів у повному обсязі, обмежившись допитом обвинуваченого, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст зазначених фактичних обставин, чи не мають сумнівів щодо добровільності своєї позиції, а також, на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати визнані обставини в апеляційному порядку.
Отже, у межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за згодою учасників судового провадження, суд, визнав доцільним розгляд кримінального провадження здійснити в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та висновки суду.

Визнавши покази обвинуваченого ОСОБА_4 належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що останній не піддає сумніву фактичні обставини справи, правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у висунутому йому обвинуваченні доведеною повністю.
Отже, суд доходить до переконання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 по епізоду незаконного поводження з бойовим припасом- ручним протитанковим гранатометом Bulspike -АТ за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння, зберігання та збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу; по епізоду незаконного поводження з бойовим припасом- ручною гранатою М67, яка складається з корпусу ручної гранати М67, промислового способу виготовлення з запалом до ручних гранат типу М213, промислового способу виготовлення в штатному з`єднанні за ч. 1 ст. 263 КК України – придбання, носіння, зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до вимог статті 12 КК України вчинив тяжкі злочини, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Згідно із рекомендаціями, викладеними у абзаці 2 пункту 1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові у справі № 641/6094/18, кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, мають підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки сприяють загостренню криміногенної ситуації та створюють умови для вчинення інших, більш тяжких злочинів.
Вказана позиція на даний час є тим більш актуальною, оскільки в умовах воєнного стану, що діє в Україні в зв`язку зі збройною агресією російської федерації, незаконне поводження зі зброєю та боєприпасами несе підвищену небезпеку для життя і здоров`я громадян України.
Отже, дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який ґрунтується на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяє досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У ході вивчення відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має постійне місце проживання, де проживає з матір`ю та сестрою, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку; особою з інвалідністю не являється; офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно корисною працею не займається; перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , строкову службі не проходив, на військову службу під час мобілізації не призивався; на обліку у лікарів-психіатра та нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового строку.
Згідно із висновком досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , є високим, ризик небезпеки для суспільства є середнім, виправлення особи без позбавлення волі на певний строк неможливе. 
Згідно із статтею 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуду своїх дій.
Суд, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, а також принципу заборони погіршення становища обвинуваченого, констатує відсутність обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись положень статей 50, 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для його подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, що відносяться до категорії тяжких злочинів, їх підвищену суспільну небезпеку, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, суспільно корисною працею не займається, водночас має молодий вік, повідомив суду, що бажає стати на шлях виправлення і більш не вчиняти протиправних дій, наявність обставини, яка пом`якшує покарання — щирого каяття, і відсутність обставин, що обтяжують покарання, доходить висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.
Суд вважає, що саме такий вид і розмір покарання буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення, оскільки тримання особи в умовах ізоляції на певний строк є тим заходом державного примусу, який повинен позитивно вплинути на свідомість обвинуваченого ОСОБА_4 , спонукати його до усвідомлення недопустимості своєї поведінки та утримання від учинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Також, при призначенні покарання, суд приймає до уваги, що відповідно до рекомендацій, наданих у абзацу 2 пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 остаточного покарання, з урахуванням того, що останній був засуджений 03 жовтня 2024 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, а також 30 жовтня 2024 року Златопільським (раніше – Первомайським) міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; ухвалою Златопільського (раніше – Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано покарання за вказаними вироками, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк один рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, суд доходить такого висновку.
Відповідно до стаття 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому обов`язковими умовами для застосування вищенаведених положень є: 1) наявність вироку, покарання за яким не відбуте; 2) наявність у діях винуватої особи необхідних та достатніх ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Суд констатує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України є триваючим, зокрема таке кримінальне правопорушення визначається вчиненням особою суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з подальшим невиконанням протягом певного часу покладених на неї обов`язків, які вона повинна виконувати під загрозою кримінальної відповідальності. Кримінальне правопорушення характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу певного протиправного посягання, коли об`єктивна сторона «розтягнута» у часі. Триваюче кримінальне правопорушення вважається закінченим, якщо припинено протиправне посягання або припинено протиправний стан завдяки суб`єктивним або об`єктивним моментам.
Встановлення того, що кримінальне правопорушення є триваючим, забезпечує його правильну кваліфікацію, а також вирішення питання про призначення покарання за сукупністю покарань чи вироків.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив триваючі кримінальні правопорушення, які вважаються закінченими 13 травня 2025 року та 13 червня 2025 року, тобто після постановлення щодо нього попередніх вироків Харківським районним судом Харківської області від 03 жовтня 2024 року та Златопільським (раніше-Первомайським) міськрайонним судом Харківської області від 30 жовтня 2024 року, , але до повного відбуття покарання, визначеного ухвалою Златопільського (раніше – Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, а відтак остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити за правилами частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків, а саме, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за цим вироком.
Такій висновок суду щодо призначення покарання узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові 18 квітня 2019 року (справа № 408/5060/17-к, реєстраційний №81329433).
Невідбута частину покарання за попереднім вироком визначається судом з урахуванням висновку суду, викладеному в ухвалі Златопільського (раніше –Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, відповідно до якого до засудженого ОСОБА_4 застосовано покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, та на підставі ст. 75 звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Враховуючи рекомендації надані у пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, суд доходить висновку, що повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 є неприпустимим, оскільки не буде відповідати принципам законності та справедливості покарання.
Підстав для застосування статті 69 КК України суд також не знаходить, у зв`язку з тим, що судом встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання для обвинуваченого. Підстав для визнання будь-яких інших обставин такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого та вчиненого ним злочину, окрім тієї, що наведена вище, суд не вбачає.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до пункту 4 частини 9 статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, яке немає ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Отже враховуючи думку сторін, за відсутністю прохань заінтересованих осіб, суд вважає необхідним знищити речові докази, як майно, що не має ніякої цінності і не може бути використане.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерту, в сумі 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 80 (вісімдесят) коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути на користь держави з ОСОБА_4 .
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з дня ухвалення вироку. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому слід зарахувати у строк покарання — строк його попереднього ув`язнення з 09 липня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
За положенням п. 9 ч. 2 ст. 133 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є зокрема запобіжні заходи.
Суд під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого враховує, що, усвідомлюючи невідворотність призначеного покарання, він може вчиняти дії, пов`язані із уникненням від покарання, що зумовлює потребу у належному реагуванні.
09 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який останні раз був продовжений ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2026 року, строком на 60 днів, до 20 березня 2026 року, включно.
Приймаючи до уваги, призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з урахуванням необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобіганню ризикам ухилення обвинуваченого від суду, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 03 (три) місяці. 

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2024 року та вироком Златопільського (раніше-Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2024 року, що визначено на підставі ухвали Златопільського (раніше-Первомайського) міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2024 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки 05 (п`ять) місяців. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту ухвалення вироку — з 29 січня 2026 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 09 липня 2025 року в строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Залишити ОСОБА_4 обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерту загальною сумою 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 80 (вісімдесят) коп.
Речові докази по кримінальному провадженню: 
– 1 (одна) карта пам`яті чорного кольору, на якій маються написи «Kingston Select Plus micro SD НС 32GB TAIWAN SDCS2/32GB 31663- C25.A00LF», яка знаходиться у SD-адаптері чорного кольору на якому маються написи «Kingston TECHNOLOGY Lock Micro SD ADAPTER CHINA» - залишити у матеріалах кримінального провадження; 
– ручний протитанковий гранатомет Bulspike - АТ, корпус ручної гранати М67, промислового способу виготовлення, запал до ручної гранати типу М213, промислового способу виготовлення – знищити, після набрання вироком законної сили. 
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Златопільський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. 

Суддя:	  	ОСОБА_1