ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 січня 2026 року	Справа №160/30786/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/30786/25 за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстрована АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
24 жовтня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/30786/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
04 листопада 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились:
- у залишенні без розгляду та відповіді запиту на інформацію (в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації») від 05.10.2025, 06.10.2025, поданих ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- у залишенні без розгляду та відповіді заяви від 27.09.2025, звернення від 05.10.2025, поданих ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути:
- запити на інформацію (в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації») від 05.10.2025, 06.10.2025, поданих ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надати на такі запити в повному обсязі запитувану інформацію та документи;
- заяву від 27.09.2025, звернення від 05.10.2025, поданих ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та надати на них в повному обсязі запитувану інформацію та документи.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду протягом десяти днів з моменту набрання рішенням законної сили.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо розгляду запитів та заяв позивача. Позивач стверджує, що відповідач всупереч вимог законодавства не здійснив розгляд її запитів та заяв, чим порушив її права. 
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/30786/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/30786/25, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження). 
13 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено відповіді на три з чотирьох звернень позивача. 
16 січня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено відповідь на четверте звернення позивача.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач зверталася до відповідача з: 
1) запитом на інформацію від 05.10.2025 року щодо виплачених розмірів грошового забезпечення за посадою «начальник топографічної групи топографічного відділення топогеодезичного відділу топогеодезичного центру»;
2) запитом на інформацію від 06.10.2025 року щодо вхідних реквізитів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на документах, які відповідач йому направив на виконання рішення суду в адміністративній справі №160/2174/25;
3) заявою від 27.09.2025 року з проханням надати довідку про розмір грошового забезпечення майора запасу ОСОБА_3 станом на 12.06.2025 року;
4) заявою від 05.10.2025 року з проханням надати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_3 з 01.09.2005 року по день надання відповіді на це звернення.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду цих запитів та заяв, позивач звернулася до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Згідно ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Відповідно до ч.3 ст.43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі – Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
За ст. 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).
Частиною 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (далі – Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Предметом спору є правомірність поведінки відповідача щодо розгляду заяв та запитів позивача. Позивач стверджував, що такий розгляд не здійснено. 
При відкритті провадження у справі судом витребувано у відповідача: засвідчені належним чином копії відповіді на запити ОСОБА_2 від 05.10.2025 та від 06.10.2025, а також на заяву від 27.09.2025 року, разом з доказами направлення.
Відповідачем надано до суду листи-відповіді на заяви позивача. 
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій. 
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.05.2025 року у справі №160/3323/24.
Зважаючи на наявні матеріали справи суд констатує відсутність підстав для висновку про те, що запити та заяви позивача не були розглянуті. 
Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Виходячи з завдання адміністративного судочинства, з метою забезпечення остаточного вирішення спору суд вважає за необхідне здійснити вихід за межі позовних вимог. 
В даному аспекті доцільно також за аналогією врахувати п. 8 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про адміністративну процедуру», який прямо визначає одним з прав «право бути поінформованими про результат вирішення справи». 
Отже, суд переходить до оцінки поведінки відповідача в аспекті повідомлення позивача про прийняте рішення. 
Відповідачем до суду не надано доказів направлення позивачу листів-відповідей на її заяви та запити, в т.ч. попри витребування таких доказів судом. 
В клопотанні від 13.01.2026 року відповідач повідомив, що здійснював направлення простими листами. 
Суд зауважує, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.07.2023 року у справі №813/2901/18, у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21, у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.04.2023 року у справі №809/1879/16, 29.03.2023 року у справі №620/19132/21.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21.
Відповідно, в цій справі на відповідача покладено тягар доказування правомірності своєї поведінки, при цьому застосовується стандарт доказування «поза розумним сумнівом».
Зважаючи на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також виходячи з вищевикладених положень щодо доказування правомірності своєї поведінки, суд відхиляє твердження відповідача про надання направлення листів-відповідей позивачу, оскільки не визнає його доведеним. Фактично, відсутні будь-які докази на підтвердження існування такого факту. 
Отже, судом констатується невиконання відповідачем обов`язку повідомити позивача про результат розгляду його заяв та запитів, що свідчить про протиправність його поведінки. 
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (зареєстрована АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нездійснення повідомлення ОСОБА_2 , яка діє як законний представник ОСОБА_1 про результати розгляду її запитів від 05.10.2025 року, від 06.10.2025 року, заяв від 27.09.2025 року, від 05.10.2025 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомити ОСОБА_2 , яка діє як законний представник ОСОБА_1 про результати розгляду її запитів від 05.10.2025 року, від 06.10.2025 року, заяв від 27.09.2025 року, від 05.10.2025 року.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко