ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4250/25     Головуючий І-ї інстанції – Березовська І.В.
Провадження № 33/818/169/26    Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.172-6 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
04 лютого 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Дєдової Н.С.
за участю прокурора     Мельничук О.А.  
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності    ОСОБА_1   
захисника       Загурської А.В.         
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-6 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 , будучи Липецьким сільським головою Харківського району Харківської області, являючись згідно з п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» суб`єктом декларування, що займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, усупереч вимогам ч. 4 ст. 52 вказаного Закону 01 квітня 2025 року о 10.10 годині, несвоєчасно, а саме пізніше ніж у встановлений законом десятиденний строк з моменту отримання доходу без поважних причин повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані, а саме: про отримання 01 серпня 2024 року доходу в розмірі 160000 гривень та придбання 02 жовтня 2024 року нерухомого майна вартістю 1965672 гривень, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачені ч.2 ст.172-6 КУпАП.
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень 00 коп. та стягнуто на користь держави суму судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки Указом Президетнта України від 04.10.2022 року його було призначено на посаду начальника Липецької сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області. За таких обставин, на переконання апелянта, з моменту призначення його на посаду начальника Липецької сільської військової адміністрації його повноваження як голови сільської ради припинились. Таким чином, на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення він обіймав посаду, на яку не поширюються норми Закону України «Про запобігання корупції», оскільки начальник військової адміністрації не входить до кола суб`єктів, зобов`язаних подавати декларацію.
Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.
Обґрунтовуючи заперечення на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Липецької сільської військової адміністрації не припинило його повноваження сільського голови, оскільки будь-яка військова адміністрація населеного пункту не є органом, який утворений територіальною громадою, а є тимчасовим органом державної влади, утвореним Указом Президента України. Відсутність прямої законодавчої норми про припинення повноважень про органи місцевого самоврядування лише за факту утворення військової адміністрації населеного пункту не може тлумачитись як можливість припинення таких повноважень, оскільки це не відповідає Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»
Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення вимог апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Так, як було встановлено судом, відповідно до рішення Липецької сільської ради Харківського району Харківської області «Про початок повноважень Липецького сільського голови Харківського району Харківської області» від 24 листопада 2020 року, яким постановлено заслухати складання присяги посадовою особою місцевого самоврядування Липецьким сільським головою Харківського району Харківської області ОСОБА_1 та вважати його таким, що вступив на посаду; присвоєно Липецькому сільському голові Харківського району Харківської області Слабченку О.М. 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії посад;
24 листопада 2020 року ОСОБА_1 прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування.
Частиною 2 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації.
Посади міських (міськрайонного значення) голів,селищних і сільських голів віднесені до Переліку посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, який затверджений наказом НАЗК від 06 листопада 2023 року № 249/23.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за таких обставин, ОСОБА_1 , будучи Липецьким сільським головою, є суб`єктом декларування, який займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків.
Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку зобов`язаний повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства. Положення частини четвертої цієї статті застосовуються до суб`єктів декларування, які є службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 51-3 цього Закону.
Відповідно до Указу Президента України від 04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Липецької сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області.
Згідно з ст.4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.
Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.
Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації.
Начальником військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) може бути призначений відповідний сільський, селищний, міський голова.
У районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій.
Військові адміністрації населених пунктів, районні, обласні військові адміністрації здійснюють свої повноваження протягом дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування.
Відповідно до ч.2 ст.79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути достроково припинені також у випадках, передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про правовий режим воєнного стану».
Дострокове припинення повноважень сільського голови в умовах воєнного стану передбачено лише у випадку, визначеному п.2-1 ст. 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а саме: у разі введення воєнного стану в окремих місцевостях у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у день набрання чинності актом Президента України про утворення військової адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, старост - у разі утворення військової адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).
За відсутністю інших підстав, особа-сільський голова, який призначений начальником військової адміністрації населеного пункту зберігає статус сільського голови (посадової особи місцевого самоврядування).
Для цілей застосування Закону України «Про запобігання корупції» така особа має дуальний статус, тобто є особою, на яку поширюється дія Закону відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст. 3 сільський голова та відповідно до п.п. «и» п.1 ч.1 ст. 3 Закону посадові особи та службові особи інших державних органів.
За таких обставин відповідно до п.2-1 ст. 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» припиняються повноваження лише у сільських, селищних, міських голів Донецької та Луганської області. Всі інші особи продовжують мати статус сільських, селищних, міських голів.
Крім того, відповідно до роз`яснень НАЗК від 13.11.2023 року залежно від того, в межах якої території утворюються військові адміністрації, існують: 
1) військові адміністрації населених пунктів – утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених Законом про воєнний стан (абз. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»); 
2) районні, обласні військові адміністрації. У районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку (ч. 4 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). 
У зв`язку із особливим порядком створення, формування та функціонування військових адміністрацій на працівників таких адміністрацій дія Закону може поширюватися за різними посадами / правовими статусами, визначеними ст. 3 Закону.
1. Суб`єктність працівників військових адміністрацій населених пунктів 
У складі військових адміністрацій населених пунктів можуть бути особи, які: 
• до відрядження у військову адміністрацію населеного пункту, були суб`єктами декларування і ними залишаються (наприклад, особи начальницького складу служби цивільного захисту, поліцейські тощо). Такі особи залишаються суб`єктами декларування за відповідним підпунктом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, а також можуть набути дуального статусу у разі, якщо посада, яку така особа обіймає у військовій адміністрації населеного пункту, передбачає здійснення функцій представників влади та/або виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій (пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону); 
• є посадовими особами місцевого самоврядування / державними службовцями, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати, у простої або з якими призупинено дію трудового договору. Такі особи залишаються суб`єктами декларування за пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, а також можуть набути дуального статусу у разі, якщо посада, яку така особа обіймає у військовій адміністрації населеного пункту, передбачає здійснення функцій представників влади та/або виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій (пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону); 
• до працевлаштування у військову адміністрацію населеного пункту не були суб`єктами декларування. На таких осіб дія Закону поширюватиметься відповідно до пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону як на посадових та службових осіб державного органу, у разі, якщо вони здійснюють функції представників влади та/або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. 
2. Суб`єктність працівників районних, обласних військових адміністрацій 
У складі районних, обласних військових адміністрацій можуть бути особи, які: 
• до відрядження у районну, обласну військову адміністрацію були суб`єктами декларування і ними залишаються (наприклад, особи начальницького складу служби цивільного захисту, поліцейські тощо). Такі особи залишаються суб`єктами декларування за відповідним підпунктом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, а у разі заміщення посад державної служби набувають дуального статусу за пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону; 
• є державними службовцями, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати, у простої або з якими призупинено дію трудового договору. Такі особи залишаються суб`єктами декларування за пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, а також можуть набути дуального статусу у разі, якщо посада, яку така особа обіймає у районній, обласній військовій адміністрації, передбачає здійснення функцій представників влади та/або виконання організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, та не належить до посад державної служби (пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону); 
• до працевлаштування у районну, обласну військову адміністрацію не були суб`єктами декларування. На таких осіб дія Закону поширюватиметься відповідно до пп. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону як на посадових та службових осіб державного органу, у разі, якщо вони здійснюють функції представників влади та/або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, за умови, що така посада не належить до посад державної служби. 
Зокрема звернено увагу на те, що зазначені вище правила визначення суб`єктності поширюються й на начальників військових адміністрацій.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, виходячи із системного аналізу Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», роз`яснень НАЗК, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 продовжує перебувати у статусі сільського голови, а отже, і продовжує бути суб`єктом декларування.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 01 квітня 2025 року о 10.10 року подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (далі Повідомлення) шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
Зокрема, ОСОБА_1 вказав інформацію у розділі 2 «Доходи, у тому числі подарунки» повідомлення про отримання ним 01серпня 2024 року доходу від відчуження рухомого майна у розмірі 160 000 гривень, у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» повідомлення про придбання ним 02 жовтня 2024 року нерухомого майна,а саме: квартири 20, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7 кв.м, вартістю 1 965 672 гривень.
Також, 04 листопада 2022 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль CHEVROLET NIVA, 2006 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , на підставі договору від 01листопада 2022 року № 7845/22/011583.
Вказаний транспортний засіб 13 серпня 2024 року перереєстровано на нового власника ( ОСОБА_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2024 № 6343/2024/4819110, згідно з яким ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 автомобіль CHEVROLET NIVA, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , за 160 000 гривень.
Під час укладання вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_3 діяла на підставі довіреності від 12 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 надав їй право розпоряджатися (з правом продажу) зазначеним автомобілем.
При цьому кошти в розмірі 160 000 грн за відчуження зазначеного автомобіля ОСОБА_1 отримав одноразово від ОСОБА_2 01 серпня 2024 року.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року становить 3028 гривень.
Тобто, ОСОБА_1 01 серпня 2024 року отримав дохід в розмірі 160 000 гривень, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 про отримання 01 серпня 2024 року вказаного доходу в сумі, що станом на 01 січня 2024 року перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, повідомив НАЗК пізніше ніж в десятиденний строк з моменту його отримання, а саме: 01 квітня 2025 року, тобто несвоєчасно.
Крім того, 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 став власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 65.7 кв.м, вартістю 1965672 гривень, на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2024 року.
Купівля зазначеного нерухомого майна здійснено за рахунок житлового сертифіката на придбання майна відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України».
Таким чином, ОСОБА_4 02 жовтня 2024 року придбав зазначене нерухоме майно, вартістю 1 965 672 гривень, тобто на суму, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 про придбання 02 жовтня 2024 року нерухомого майна (квартири), вартість якого станом на 01 січня 2024 року перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, повідомив НАЗК пізніше ніж в десятиденний строк з моменту його придбання, а саме: 01 квітня 2025 року, тобто несвоєчасно.
Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування про суттєві зміни у майновому стані. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ч.4 ст.52 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.2 ст.172 -6 КУпАП.
Поважних причин, які б перешкоджали поданню декларації про суттєві зміни у майновому стані, за вище зазначеними фактами не встановлено.
Перевіряючи твердження апелянта про те, що відповідно до п.1 п.п. 1 ч.2 розділу VІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», згідно яких з дня призначення керівника новоутвореної військово-цивільної адміністрації припинились його повноваження як голови Липецької сільської ради Харківської області є безпідставними та такими, яким судом першої інстанції надана оцінка. Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки цивільно-військові адміністрації утворювались відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» як тимчасові державні органи у районах проведення антитерористичної операції (пізніше операції об`єднаних сил) з метою забезпечення здійснення повноважень органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади, коли останні не могли здійснювати свої функції.
Військові адміністрації, в свою чергу, створюються відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» і діють і період воєнного стану як тимчасові державні органи, що поєднують у собі функції військового командування та органів державної влади чи місцевого самоврядування на відповідній території.
Таким чином, цивільно-військові адміністрації та військові адміністрації мають різне нормативно-правове підґрунтя створення, різні підстави виникнення та умови функціонування, що свідчить про їх відокремлений статус як різних органів влади.
За таких обставин, на ОСОБА_1 як на Липецького сільського голову Харківської області, який був призначений начальником Липецької сільської військової адміністрації не розповсюджуються положення п.1 п.п. 1 ч.2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» щодо припинення повноважень сільського голови.
Твердження захисника про те, що Закон України «Про правовий режим воєнного стану» було прийнято у 2015 році та на час прийняття стосувався лише посад голів місцевих рад у Донецькій та Луганській областях, він не враховує та не відповідає вимогам сьогодення щодо вирішення питання про правовий статус начальників військових адміністрацій у інших областях у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ у 2022 році та законодавцем повинні були бути внесені відповідні зміни – є суб`єктивним сприйняттям захисником вимог Закону. Так, законодавцем чітко передбачено вимоги закону, який визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що до Закону України Про правовий режим воєнного стану» протягом 2022 – 2025 років систематично вносились зміни, наразі, він є чинним, остання редакція відбулась 14.05.2025 року, тобто законодавцем чітко було передбачено, що п.2-1 ст.28 даного закону стосується виключно організації утворення військових адміністрації на території Донецької та Луганської областей.
За таких обставин, суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик