ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року          
м. Чернівці
справа № 727/5346/25
провадження № 22-ц/822/1026/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М.
за участю секретаря судових засідань Тодоряка Г. Д.

учасники справи:
позивач Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці
відповідач ОСОБА_1 
апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці, в інтересах якого діє Сідлецький Денис Юрійович, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2025 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Бойко М. Є.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці (далі – КЕВ міста Чернівці) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 .
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно збережені грошові кошти у сумі 132 477 гривень 90 копійок.
Позов обґрунтований тим, що 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 , підполковником у відставці, подана заява до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі – житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про отримання компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.
Рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 листопада 2016 року ОСОБА_1 зараховано в списки осіб на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення зі складом сім`ї чотири особи (відповідач, його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 ) на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, що підтверджується витягу з протоколу засідання комісії № 19.
Рішенням житлової комісії Чернівецького гарнізону від 16 листопада 2016 року погоджений список осіб для отримання грошової компенсації, серед яких і ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії № 9.
Рішенням комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 07 грудня 2016 року відповідно до Положення про комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08 липня 2010 року № 354 «Про організацію роботи комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України» (зі змінами), перевірено дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації та погоджено список осіб, серед яких і ОСОБА_1 , для отримання виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії № 314.
27 грудня 2016 року ОСОБА_1 подана заява начальнику КЕВ міста Чернівці, стосовно того що на його рахунок, який відкритий в АТ «Ощадбанк», надійшли кошти грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення у сумі 529 911 гривень 60 копійок.
Компенсація у вищевказаному розмірі підполковнику запасу ОСОБА_1 (звільненому з військової служби у 2005 році) виплачена із розрахунку чотирьох осіб (відповідач, його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 )
При цьому, згідно з наявних в обліковій справі підполковника запасу ОСОБА_1 документів, а саме довідки від 24 червня 2016 року № 56 Дитячої музичної школи № 27 міста Києва, дочка ОСОБА_3 працює у зазначеній школі з 2001 року, тобто протягом 15 років (до моменту виплати грошової компенсації), тобто постійно проживала окремо від батька. 
У 2011 році дочка одружилася із ОСОБА_5 , тобто створила окрему сім`ю.
В той же час, дочка ОСОБА_6 , згідно відмітки в паспорті, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 не взяла вказані обставини до уваги та прийняла рішення про виплату грошової компенсації з розрахунку чотирьох членів сім`ї.
Отже, житлова комісія при визначенні складу сім`ї, керувалася лише фактом спільної реєстрації громадян, а не їх спільним проживанням.
Враховуючи наведені обставини при дослідженні підстав виплати грошової компенсації Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту встановлено ризик щодо законності виплати зазначеної компенсації, на підставі рішення житлової комісії, з розрахунку на дочку ОСОБА_6 в сумі 132 477 гривень 90 копійок, яка за наявними документами виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту (аудиторський звіт від 21 жовтня 2019 року № 234/5/70 за результатами аудиту відповідності окремих питань діяльності КЕВ міста Чернівці за період з 01 січня 2015 року до 31 березня 2019 року).
При розрахунку виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення було здійснено розрахунок на чотирьох осіб (враховуючи дочку ОСОБА_6 ) за наступною формулою: К = (13,65 х 4 + 17 + 0) х (4934 х 1,5).
Сума грошової компенсації становить – 529 911 гривень 60 копійок.
Про те, згідно висновку аудиторського звіту від 21 жовтня 2019 року № 234/5/70 розрахунок виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення необхідно було здійснити на трьох осіб, за наступною формулою: К = (13,65 х 3 + 17 + 0) х (4934 х 1,5).
Тобто, сума грошової компенсації мала б становити – 428 887 гривень 95 копійок.
Отже, сума надмірно виплачених коштів ОСОБА_1 становить – 132 477 гривень 90 копійок.
З урахуванням наведеного вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частин першої статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці 29 вересня 2025 року у позові КЕВ міста Чернівці до ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 , маючи статус підполковника у відставці, на якого розповсюджуються встановлені Законом пільги та соціальні гарантії, подаючи заяву та відповідні документи для отримання грошової компенсації за належне жиле приміщення в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, діяв недобросовісно чи незаконно при отриманні відповідної компенсації, згоду на виплату якої надав державний орган в особі позивача, перевіривши при цьому надані ним документи та погодивши її суму в розмірі 529 911 гривень 60 копійок, і відповідальності за такі дії позивача відповідач не несе відповідальності.
Отже, не має підстав вважати, що кошти в сумі 132 477 гривень 90 копійок отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Інше було б припущенням з боку суду, що є неприпустимим.
Враховуючи вищевикладене, а також необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права особи, суд дійшов висновку, що примусове повернення відповідачем наданої державою грошової компенсації є несправедливим та може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря, а тому в позові КЕВ міста Чернівці слід відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційні скарзі КЕВ міста Чернівці просить рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Частково доводи апеляційної скарги КЕВ міста Чернівці по суті спору аналогічні тим, що відображенні вище в розділі «короткий зміст позовних вимог» цієї постанови, а тому судом повторно не наводяться.
Додатково КЕВ міста Чернівці звертає увагу на те, що враховуючи положення СК України, ЖК України, Правил обліку громадян № 470, інших нормативно-правових актів, при визначенні права на житлову площу (грошову компенсацію) необхідно розмежовувати поняття сім`ї (у тлумаченні СК України) та поняття члена сім`ї, який може бути визнаним потребуючим поліпшення житлових умов та має право перебувати на квартирному обліку (отримати грошову компенсацію).
Будь-який член сім`ї може відмовитися від перебування на квартирному обліку та втратити право на отримання житлової площі (грошової компенсації), однак буде при цьому залишатися членом сім`ї у визначенні СК України.
З огляду на зазначене, вбачається, що особи можуть перебувати на квартирному обліку разом з військовослужбовцем (особою, звільненою в запас) при дотриманні наступних умов: 1) бути членом сім`ї у визначенні СК України; 2) бути визнаним потребуючим поліпшення житлових умов згідно з ЖК України; 3) постійно проживати за місцем постановки на квартирний облік (відповідно до ЖК України та Правил обліку громадян № 470); 4) надати згоду перебувати на квартирному обліку разом із військовослужбовцем.
Щодо осіб, що вже перебувають на квартирному обліку, необхідно враховувати вимоги статті 40 ЖК України, відповідно до яких громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення (житловий кодекс при цьому не визначає джерело, за рахунок якого та у який спосіб відбулося поліпшення житлових умов. Тобто це може бути надання житла з державного чи комунального фонду, купівля, отримання спадщини, дарування тощо); одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України; засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази вважає, що  ОСОБА_1 безпідставно здійснено виплату частини грошової компенсації у сумі 132 477 гривень 90 копійок за належне йому для отримання жиле приміщення із розрахунку чотирьох осіб, яка з урахуванням фактичних обставин цієї справи, а саме виїзду дочки  ОСОБА_6 на постійне місце проживання в місто Київ, створення власної сім`ї, повинна була б становити 428 887 гривень 95 копійок.
Тобто, ОСОБА_1 безпідставно збережено грошові кошти у сумі 132 477 гривень 90 копійок, які на підставі статті 1212 ЦК України підлягають стягненню на користь КЕВ міста Чернівці.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , подав відзив на апеляційну скаргу.
Просив апеляційну скаргу КЕВ міста Чернівці залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2025 року залишити без змін.
Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Акцентує увагу на тому, що звертаючись із заявою про виплату грошової компенсації ним подано перелік документів, які підтверджували факт проживання дочки окремо від батька. В даному випадку саме житловою комісією не взято до увагу цю обставину та здійснено відповідний розрахунок, що виключає недобросовісність дій відповідача.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
07 листопада 2016 року підполковником у відставці ОСОБА_1 подана заява до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про отримання компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення (а. с. 29).
Як вбачається із довідки про перевірку житлових умов від 21 листопада 2016 року житловою комісією перевірено житлові умови полковника запасу ОСОБА_1 та встановлено склад його сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 (а. с. 27).
Згідно з довідкою-випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію від 07 листопада 2016 року № 949 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (а. с. 28).
Рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 листопада 2016 року ОСОБА_1 зараховано в списки осіб на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення зі складом сім`ї чотири особи (відповідач, його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 ) на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, що підтверджується витягу з протоколу засідання комісії № 19 (а. с. 30 зв.).
Рішенням житлової комісії Чернівецького гарнізону від 16 листопада 2016 року погоджений список осіб для отримання грошової компенсації, серед яких і ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії № 9 (а. с. 30).
Рішенням комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України від 07 грудня 2016 року відповідно до Положення про комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 08 липня 2010 року № 354 «Про організацію роботи комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України» (зі змінами), перевірено дотримання вимог законодавства при нарахуванні грошової компенсації та погоджено список осіб, серед яких і ОСОБА_1 , для отримання виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії № 314 (а. с. 31).
27 грудня 2016 року ОСОБА_1 подана заява начальнику КЕВ міста Чернівці, стосовно того що на його рахунок, який відкритий в АТ «Ощадбанк», надійшли кошти грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення у сумі 529 911 гривень 60 копійок. Зазначене також підтверджується платіжним дорученням від 23 грудня 2016 року № 21 (а. с. 36 зв.).
Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи знято з квартирного обліку на підставі пункту 1-1 статті 40 ЖК України та пункту 4.15 наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (зі змінами), що підтверджується протоколу засідання комісії № 22 (а. с. 36).
Згідно з відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_8 28 жовтня 2011 року уклала шлюб із ОСОБА_5 , 1983 року народження, зареєстрований відділом РАЦС Голосіївського районного управлінням юстиції у місті Києві (а. с. 40).
Відповідно до довідки Дитячої музичної школи № 27 міста Києва від 24 червня 2016 року № 56, викладач ОСОБА_6 з 01 вересня 2001 року не перебуває на квартирному обліку за місцем роботи та житлом не забезпечена (а. с. 37).
Із аудиторського звіту від 21 жовтня 2019 року № 234/5/70 за результатами аудиту відповідності окремих питань діяльності КЕВ міста Чернівці за період з 01 січня 2015 року до 31 березня 2019 року вбачається, що під час перевірки було встановлено ризик щодо законності виплати грошової компенсації ОСОБА_1 на підставі рішення житлової комісії з розрахунку на дочку в сумі 132 477 гривень 90 копійок, яка за наявними документами виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, однак житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 такі обставини до уваги не взяла та прийняла рішення про виплату грошової компенсації на всіх чотирьох членів його сім`ї, керуючись при визначенні її складу лише фактом спільної реєстрації громадян, а не їх спільним проживанням (а. с. 18-19).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з реалізацією ОСОБА_1 як військовослужбовцем права на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.
Порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК України, Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 728 (далі – Порядок № 728), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 (далі – Порядок № 1081).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 728 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі – військові частини), а у разі їх розформування – у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі – компенсація).
Військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (пункт 3 Порядку № 728).
Підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень (пункт 6 Порядку № 728).
Згідно з пунктами 7,8 Порядку № 728 розмір компенсації визначається: 
– за нормою 13,65 кв. метра жилої площі на військовослужбовця і кожного члена його сім`ї, який перебуває з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Понад норму жилої площі для окремих категорій військовослужбовців та членів їх сімей, визначених законодавством, враховується додаткова жила площа у розмірі 10 кв. метрів;
– з урахуванням вимог до загальної площі житла відповідно до державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»;
– з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв. метра загальної площі житла в регіоні, в якому військовослужбовець перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Розмір грошової компенсації (K) розраховується за формулою: К = (13,65 х N + 17 + Дпл) х В0.
При цьому пунктом 11 Порядку № 728 визначено перелік документів, які подаються житловій комісії для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру, серед яких зокрема рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування), копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно.
За змістом пункту 12 Порядку № 728 житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.
За обставин цієї справи ОСОБА_1 зараховано в списки осіб на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення зі складом сім`ї чотири особи та погоджено надання йому такої компенсації згідно з рішенням житлової комісії Чернівецького гарнізону від 16 листопада 2016 року.
При цьому ОСОБА_1 для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру при подачі комісії документів перелік, яких визначений пунктом 11 Порядку № 728 подано зокрема копію довідки Дитячої музичної школи № 27 міста Києва від 24 червня 2016 року № 56, зі змісту якої слідує, що викладач ОСОБА_6 (дочка відповідача) з 01 вересня 2001 року не перебуває на квартирному обліку за місцем роботи та житлом не забезпечена (а. с. 37).
Окрім цього згідно з відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_8 (після зміни прізвища – ОСОБА_9 ) 28 жовтня 2011 року уклала шлюб із ОСОБА_5 , 1983 року народження, зареєстрований відділом РАЦС Голосіївського районного управлінням юстиції у місті Києві (а. с. 40).
Саме подані ОСОБА_1 до заяви про отримання грошової компенсації документи стали підставою складення аудиторського звіту від 21 жовтня 2019 року № 234/5/70 за результатами, якого встановлено ризик щодо законності виплати грошової компенсації ОСОБА_1 на підставі рішення житлової комісії з розрахунку на дочку в сумі 132 477 гривень 90 копійок, яка за наявними документами виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, однак житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 такі обставини до уваги не взяла та прийняла рішення про виплату грошової компенсації на всіх чотирьох членів його сім`ї, керуючись при визначенні її складу лише фактом спільної реєстрації громадян, а не їх спільним проживанням (а. с. 18-19).
Вказані обставини підтверджують, що відповідні документи, на підставі яких поставлено під сумнів законність здійсненої ОСОБА_1 грошової виплати, були доступні при ухваленні житловою комісією відповідного рішення.
У ході розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції відповідач не заперечував ту обставину, що його дочка ОСОБА_6 на час отримання грошової компенсації постійно проживала окремо від батька, проте акцентував увагу, що усі необхідні для визначення розміру відповідної компенсації документи були ним надані. В даному випадку саме уповноважений на вирішення питання визначення розміру грошової компенсації орган не звернув увагу на цю обставину.
Така позиція відповідача є послідовною та підтверджується матеріалами справи.
Як правильно акцентовано увагу судом першої інстанції, відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У постанові від 29 березня 2022 року у справі № 296/3518/19 Верховний Суд вказував, що за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.
Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 755/7716/20 (провадження N 61-11034св23).
Разом з цим положення частини першої статті 1215 ЦК України містить правило за яким, Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Колегія суддів приходить до висновку, що за своєю правовою природою грошова компенсація військовослужбовцю за належне йому для отримання жиле приміщення є грошовою сумою, яка надана фізичній особі як засіб до існування, а тому положення частини першої статті 1215 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 березня 2024 року у справі № 344/20888/21 (провадження N 61-9511св23)
Велика Палата Верховного Суду за результатами вирішення спору про повернення банку суми безпідставно набутих коштів у виді вихідної допомоги, виплаченої фізичній особі при звільненні, ухвалила постанову від 16 січня 2019 року у цивільній справі № 753/15556/15-ц, якою залишила без змін рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову банку.
В зазначеній постанові сформульовано такі висновки щодо комплексного застосування норм статей 1212, 1215 ЦК України:
«Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави – це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Аналогічні за змістом висновки щодо застосування положень статті 1215 ЦК України викладено в постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц, від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17, від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17, від 03 травня 2018 року у справі № 473/2859/17, від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15, від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, що свідчить про формування усталеної судової практики вирішення цивільних спорів зазначеної категорії.
За обставин цієї справи доказів про набуття відповідачем 529 911 гривень 60 копійок у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Колегія суддів враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду, звертає увагу на те, що сам по собі факт включення до членів сім`ї відповідача його дочки, за умови подачі ним документів, які надавали можливість житловій комісії встановити коло осіб, з розрахунку кількості яких, підлягав визначенню розмір грошової компенсації, не може свідчити про недобросовісність дій ОСОБА_1 , а тому в силу імперативних положень статті 1215 ЦК України виплачені йому кошти не підлягають поверненню КЕВ міста Чернівці.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суд першої інстанції вирішуючи спір по суті фактично відмовив у позові КЕВ міста Чернівці з двох взаємовиключних підстав – законності отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення у розмірі 529 911 гривень 60 копійок та відсутності з його боку недобросовісності.
Висновок суду про законність отримання грошової компенсації у розмірі 529 911 гривень 60 копійок є помилковим.
Зокрема суд першої інстанції роблячи такий висновок не врахував, що дочка відповідача у 2011 році створила власну сім`ю, уклавши шлюб із ОСОБА_5 , та з вересня 2001 року проживає в місті Києві і працює викладачем Дитячої музичної школи № 27 міста Києва. Відповідні обставини підтверджені й самим відповідачем.
За таких обставин на час виплати грошової компенсації ОСОБА_6 втратила статус члена сім`ї ОСОБА_1 , а тому останньому було безпідставно виплачено кошти у сумі 132 477 гривень 90 копійок.
Проте, оскільки КЕВ міста Чернівці не доведено обставин здійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення в результаті рахункової помилки та (або) недобросовісності з боку відповідача як набувача цих коштів, у позові слід було відмовити саме з цих підстав.
Загалом суд першої інстанції хоча й прийшов до правильного висновку по суті спору та відмовив у позові КЕВ міста Чернівці, проте частково помилився щодо підстав такої відмови, в зв`язку з чим підлягає зміні мотивувальна частина оскаржуваного рішення.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 29 вересня 2025 року частково ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину, виклавши її в редакції цієї постанови.
Щодо розподілу судових витрат
З огляду на висновок Чернівецького апеляційного суду про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції із залишенням без змін його резолютивної частини, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на КЕВ міста Чернівці.
Аналогічної позиції щодо розподілу судових витрат у випадку зміни мотивувальної частини оскаржених судових рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/22721/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18, від 18 лютого 2020 року у справі № 912/2730/18, 25 червня 2020 року у справі № 908/299/18, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/3146/17.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 29 вересня 2025 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 19 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач     Олександр ОДИНАК

Судді :      Мирослава КУЛЯНДА

Ірина Литвинюк