КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/25371/19-ц Головуючий у суді І інстанції Підпалий В.В.
Провадження № 22-ц/824/4878/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про виселення та зняття з реєстраційного обліку.
02 грудня 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп») про заміну позивача, яка обґрунтована тим, що на підставі договорів про відступлення прав вимоги новим кредитором за кредитним договором від 11 червня 2007 року № 014/8051/74/56510, укладеним між ОСОБА_5 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», та за договором іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», є ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну позивача у цивільній справі № 757/25371/19-ц відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким заяву про заміну позивача його правонаступником задовольнити.
В обґрунтування своїх доводів заявник посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги заявника про заміну позивача у справі задоволенню не підлягають у зв`язку з нібито тим, що судом встановлено невиконання умов договору відступлення права вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та вимог статті 517 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Всі документи передбачені договорами відступлення права вимоги були передані новому кредитору - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду, відповідач  ОСОБА_4 просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Кристалбанк», не містить істотних умов, що тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності даного договору, тому за відсутності доказів щодо розміру права вимоги, таке право відсутнє і не може бути передане. 
Вказував також, що АТ «Кристалбанк» протиправно порушило права боржників щодо подальшої передачі їх персональних даних третім особам без їх на те згоди, що є порушенням Закону України «Про захист персональних даних», отже договір не відповідає закону, тобто є нікчемним. Натомість, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» не надано суду доказів, які необхідні для підтвердження переходу права вимоги від АТ «Райффайзен Банк» до АТ «Кристалбанк», а в подальшому від АТ «Кристалбанк» до заявника.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» задоволено. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви про заміну сторони позивача. Замінено позивача у справі № 757/25371/19-ц з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».
Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися та явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, а саме: заявник ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідач ОСОБА_4  - шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету користувача ЄСІТС «Електронний суд»; відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу їх зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; третя особа ОСОБА_5 - шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку на адресу її зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 05 грудня 2025 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4  отримали судові повістки-повідомлення 04 грудня 2025 року.
Поштові відправлення, які були направлені на адресу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повернулись до суду апеляційної інстанції із відмітками служби поштового зв`язку про те, що адресати відсутні за вказаними адресами.
Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Частиною шостою статті 128 ЦПК України визначено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
За змістом пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України та пункту 91-1 Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведені норми дають підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (перебування), що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц.
Представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Куриш В.І. надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи у призначене судове засідання відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги заявника.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також ь відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/8051/74/56510.
11 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з однієї сторони, та АТ «Райффайзен Банк Аваль», з іншої сторони, укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передали належне їм майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року.
28 жовтня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк», який є правонаступником банку, та АТ «Кристалбанк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого банк відступив АТ «Кристалбанк» право вимоги за кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
28 жовтня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк», який є правонаступником банку, та АТ «Кристалбанк» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого банк відступив АТ «Кристалбанк» право вимоги за договором іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
28 жовтня 2021 року між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Кристалбанк» відступило ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право вимоги за кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
28 жовтня 2021 року між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого АТ «Кристалбанк» відступило ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право вимоги за договором іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну сторони позивача у справі, суд першої інстанції виходив із встановленого факту невиконання умов договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 жовтня 2021 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Кристалбанк», договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 жовтня 2021 року, укладеного між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», та вимог статті 517 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки передано не оригінали, а копії договорів іпотеки з додатковими угодами до нього.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 вказано, що «суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами».
За змістом положень статті 55 ЦПК України суд має вирішити питання процесуального правонаступництва під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Визначальним при вирішенні питання про залучення правонаступників до участі в справі є встановлення, чи допускають спірні правовідносини правонаступництво. Заміна будь-якого учасника справи судом не носить виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу, зокрема для своєчасного розгляду і вирішення справи з метою ефективного захисту оспорюваних прав сторони.
Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
Отже, процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
При вирішенні питання про заміну сторони її правонаступником суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. Суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема, договорів, інших правочинів тощо.
У справі, яка переглядається, в пункті 5.1 договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Кристалбанк», передбачено, що в дату відступлення прав вимоги за кредитним договором згідно з умовами договору, первісний кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документацію (відповідно до розділу «Визначення термінів» договору відступлення права вимоги «Документація» - це оригінали: кредитного договору № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року; додаткової угоди № 1 від 16 березня 2009 року до кредитного договору; додаткової угоди № 2 від 27 квітня 2010 року до кредитного договору; додаткової угоди № 3 від 30 липня 2010 року до кредитного договору; договору поруки № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року), про що складається акт-приймання-передачі за формою згідно з додатком № 5 до договору. Приймання-передача документації здійснюється уповноваженими представниками сторін за місцезнаходженням первісного кредитора: М. Київ, вул. Лєскова, 9.
Відповідно до акта приймання-передачі документації за вказаним договором від 28 жовтня 2021 року АТ «Райффайзен Банк» передало, АТ «Кристалбанк» прийняло зазначену документацію в оригіналі.
Згідно з підпунктом 3.1.2 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 жовтня 2021 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Кристалбанк», первісний кредитор зобов`язаний в день підписання (укладення) та нотаріального посвідчення цього договору, передати новому кредитору оригінали всіх документів, що підтверджують права вимоги, які є предметом цього договору, про що сторонами складається відповідний акт прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору. Передача зазначених документів здійснюється згідно з актом прийому-передачі, який первісний кредитор і новий кредитор складають та підписують. Акт прийому-передачі є додатком 1 до цього договору.
Згідно із пунктом 2.3 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки права вимоги за договором іпотеки вважаються переданими (відступленими) з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору, але не раніше ніж з визначеного договором відступлення моменту переходу від первісного кредитора до нового кредитора права вимоги, що є предметом договору відступлення та підписання акту прийому-передачі у відповідності до вимог пункту 3.1.2 та за умови попереднього здійснення розрахунків у відповідності до вимог пункту 3.2 договору про відступлення від 28 жовтня 2021 року.
Відповідно до акта прийому-передачі від 28 жовтня 2021 року АТ «Райффайзен Банк» згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки було передано АТ «Кристалбанк» копію договору іпотеки від 11 червня 2007 року та додаткових угод до нього.
За договором відступлення права вимоги за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року, укладеним між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», згідно із актом приймання-передачі документації від 28 жовтня 2021 року АТ «Кристалбанк» передало, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» прийняло оригінал кредитного договору та додаткових угод до нього, оригінал договору поруки.
Згідно із актом прийому-передачі від 28 жовтня 2021 року, складеним між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на виконання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 жовтня 2021 року, копію договору іпотеки від 11 червня 2007 року та додаткових угод до нього.
Відповідно до статті 517 ЦК України, на яку послався суд першої інстанції, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.Тому обставина непередачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі.
При цьому вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними (див. пункт 43 постанови Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс22) зазначено, що:
«83. Вади предмету договору, у тому числі його відсутність у продавця, не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Наприклад, не впливає на дійсність договору невиконання продавцем свого обов`язку передання товару покупцеві, оскільки цей товар не було продавцю поставлено своєчасно; відсутність у виконавця робіт належного досвіду для виконання роботи, про яку домовились сторони, тощо.
84. У свою чергу, з норми статті 514 ЦК України про дійсну вимогу як предмет договору не може слідувати висновок про недійсність договору про відступлення права вимоги. У цій статті йдеться лише про перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма не встановлює наслідків відчуження недійсної вимоги (зокрема, і у вигляді недійсності договору).
85. Натомість такі наслідки встановлюються статтею 519 ЦК України - однак не у вигляді недійсності договору про відступлення права вимоги, а у вигляді відповідальності первісного кредитора перед новим (як у випадку невиконання обов`язку продавця перед покупцем)».
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони позивача у даній справі, вищенаведеного не врахував та неправильно розтлумачив норми статей 517, 519 ЦК України, у зв`язку з чим зробив необґрунтований висновок, що сама по собі передача за договорами відступлення права вимоги за договором іпотеки не оригіналу, а копії договору іпотеки з додатковими угодами до нього, не може свідчити про перехід права вимоги від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Кристалбанк» та від АТ «Кристалбанк» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».
Колегія суддів зауважує, що вирішення питання про заміну сторони у справі здійснюється судом з урахуванням положень статей 76-81, 89 ЦПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони до іншої особи на підставі правочину.
Представник заявника - адвокат Асатрян Т. Л. у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції надав суду для огляду дублікат договору іпотеки від 11 червня 2007 року, який укладено між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідно до частини першої, другої статті 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, можуть бути видані за письмовою заявою правонаступників осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а дублікат іпотечного договору - в тому числі за письмовою заявою іпотекодержателя за іпотечним договором.
З наведеного слідує, що дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа.
Згідно з пунктом 6 глави 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, що втратив чинність. На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис. Крім того, про видачу дубліката нотаріус робить відмітку на примірнику документа, який зберігається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 210/2257/19 (провадження № 14-69цс22) зробила висновок щодо застосування норм матеріального права, згідно із яким нотаріальну дію з посвідчення договору нотаріус вчиняє щодо сторін у зобов`язанні, тобто стосовно кредитора і боржника. Заміна у цьому зобов`язанні первісних кредитора та/чи боржника означає, що посвідчення договору вчинене і стосовно нових кредитора та/чи боржника, які є сторонами у відповідному зобов`язанні за цим договором. Тому ці нові кредитор і/або боржник мають право на отримання від нотаріуса дубліката нотаріально посвідченого договору, у зобов`язанні за яким вони є сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, дублікат договору іпотеки від 11 червня 2007 року був виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. 19 листопада 2021 року за реєстровим № 2104. В посвідчувальному написі приватного нотаріуса на вказаному дублікаті зазначено, що «дублікат договору іпотеки виданий ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (до якого перейшли права іпотекодержателя), замість втраченого».
Тобто, на самому дублікаті документа зазначена причина його видачі, а саме у зв`язку із втратою оригіналу договору іпотеки, отже приватним нотаріусом було встановлено правомірність отримання такого дублікату правонаступником іпотекодержателя.
Більше того, у зв`язку з укладанням договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 жовтня 2021 рокуі набуттям ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» всіх прав кредитора та іпотекодержателя, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. були внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких іпотекодержателем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (витяг № 281835613 від 28 жовтня 2021 року).
У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) визначено, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Відомостей про те, що державна реєстрація іпотеки за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», як новим іпотекодержателем іпотечної квартири, є нечинною або скасованою матеріали справи не містять. Презумпція правильності зареєстрованих відомостей в реєстрі відповідно до норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також не спростована.
Отже, наявність дубліката договору іпотеки від 11 червня 2007 року, а також внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині іпотекодержателя свідчить про відступлення прав вимоги у визначений договором спосіб, умови якого не суперечать вимогам закону.
За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про те, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні його заяви про заміну сторони позивача у справі в зв`язку з невиконанням умов договорів відступлення права вимоги за договором іпотеки та вимог статті 517 ЦК України.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевикладене, оскаржувана ухваласуду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну позивача у цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про виселення та зняття з реєстраційного обліку.
Постанова апеляційного суду, яка прийнята з такого процесуального питання, як заміна сторони у справі, не стосується вирішення спору по суті та не є остаточним судовим рішенням у справі, тому відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанції не вирішується.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну позивача у справі № 757/25371/19-ц задовольнити.
Замінити сторону позивача у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про виселення та зняття з реєстраційного обліку, а саме акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його процесуального правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній