Справа №491/82/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі: головуючої в справі судді – Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Гула О.Р.,
за участю сторін у справі:
позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ананьївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ананьївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 01 жовтня 2011 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу оформлено у формі розписки. 13 серпня 2015 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишив на її ім`я заповіт та вона успадкувала вказану частину житлового будинку за заповітом після смерті свого співмешканця ОСОБА_7 , який отримав право власності на вказану частку житлового будинку за рішенням Народного суду Ананьївського району №2-310 від 25 липня 1977 року про поділ майна подружжя. В подальшому ОСОБА_6 мала вступити у право спадкування, подати заяву до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Із власницями будинку позивач повністю розрахувалась під час укладення договорів купівлі-продажу, про що було складено розписки: 01 жовтня 2011 року з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_6 .. У свою чергу позивач отримала оригінали усіх наявних документів на вище вказаний будинок, які були у них. Так позивач придбала 2/3 частини вказаного вище житлового будинку у 2011 році, і тоді ж почала у ньому проживати, а пізніше придбала ще 1/3 частини цього ж будинку у 2015 році, і стала власницею усього домоволодіння розташованого за вище вказаною адресою. Як ОСОБА_5 у 2011 році, так і ОСОБА_6 у 2015 році зобов`язалися привести правовстановлюючі документи на будинок у відповідність до норм діючого законодавства для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку. Враховуючи вищевикладене, позивач та колишні власники будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 досягли згоди щодо всіх визначених законом істотних умов купівлі-продажу будинку, але через постійні відмовки, тривале та стійке ухилення ними від нотаріального посвідчення укладеного правочину, позивач не мала можливості нотаріально посвідчити правочин та зареєструвати своє право власності на будинок, чим порушується її законне право власності на придбане житло. З моменту укладення договору, умови якого позивач виконала повністю, користується зазначеним будинком, сплачує належні платежі, колишні власники будинку та їх сім`ї не проживали та фактично не проживають у будинку, а документація на будинок залишається не переоформленою на ім`я позивача, так як колишні власники не з`являлися до нотаріальної контори. В період з 2011 року по 2022 рік включно позивач неодноразово зверталася до них з приводу належного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому на теперішній час позивач втратила можливість нотаріально посвідчити правочин. Позивач зазначає, що відповідачами по справі є спадкоємці колишніх власників будинку: ОСОБА_8 , донька покійної ОСОБА_5 та покійного ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , доньки покійної ОСОБА_6 .. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що укладений між позивачем та нині покійними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договори купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено у зв`язку з ухиленням колишніх власників від нотаріального посвідчення договорів. Всі істотні умови договору виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладених договорів позбавлена можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договори нотаріально не посвідчені. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду та просить задовольнити позовні вимоги. 
Ухвалою від 18 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачам про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.
09 жовтня 2025 головуючою у справі суддею після виконання всіх завдань, визначених в ст.189 ЦПК України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
21 січня 2026 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що придбала відповідні частини будинку за вказаною адресою, однак належним чином договори купівлі-продажу не оформила, при цьому, розуміла наслідки того, належно не було укладено договори купівлі-продажу та нотаріально їх не посвідчено. На даний час бажає належно оформити своє право власності на будинок. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак суд бере до уваги клопотання представника відповідача від 22 квітня 2025 року (а.с.112), в якому він просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача. 
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлась, про дати, час та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися до суду з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.115, 122, 129, 143).
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в судові засідання не з`являлись. У зв`язку з тим, що судом не було отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів, Подальший їх виклик здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.110-111, 117-118, 126-127, 137-138). 
Суд, заслухавши позивача, взявши до уваги клопотання представника відповідача – Ананьївської міської ради, неявку належним чином повідомлених відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Так, при розгляді справи встановлено:
Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , виданої 22 травня 2013 року органом 5101 (а.с.9-10), а також копією акту підтвердження проживання без реєстрації від 29 червня 2023 року, складеного депутатом Ананьївської міської ради (а.с.12).
Відповідачами у справі є: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується адресною довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області від 14 березня 2024 року (а.с.73);
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) відсутні;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) відсутні;
Ананьївська міська рада, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Подільський район, м. Ананьїв, вул. Незалежності, 51, ЄДРПОУ - 04056807.
Як зазначає позивач, 01 жовтня 2011 року вона придбала у ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому договір купівлі-продажу було оформлено у формі розписки. При цьому відповідно до рішення Народного суду Ананьївського району Одеської області від 25 червня 1977 року ОСОБА_5 було виділено на праві особистої власності та її неповнолітній дочці 2/3 частини вказаного будинку (а.с.15).
На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу 2/3 частини вище вказаного житлового будинку позивачем додано до позовної заяви копію розписки від 01 жовтня 2011 року (а.с.13), в якій зазначено, що ОСОБА_5 продала будинок позивачу в Одеській області в м. Ананьїв, І дільниця. Претензій по будинку ніяких не має, паспорт НОМЕР_2 , виданий РВ УМВС України в Одеській області 30 січня 2002 року. на вказаній розписі міститься підпис ОСОБА_5 , також зазначено що дочка ОСОБА_10 по будинку ніяких претензій не має, паспорт НОМЕР_3 , виданий Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 02 вересня 1997 року, а також міститься її підпис (а.с.13).
Також позивач зазначає, що 13 серпня 2015 року вона придбала у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому договір купівлі-продажу було оформлено у формі розписки. Як зазначає позивач у позовній заяві, зі слів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишив на її ім`я, тобто, на ім`я ОСОБА_11 , заповіт та вона успадкувала вказану частину житлового будинку за заповітом після смерті свого співмешканця ОСОБА_7 , який отримав право власності на вказану частку житлового будинку за рішенням Народного суду Ананьївського району №2-310 від 25 червня 1977 року про поділ майна подружжя. В подальшому ОСОБА_6 мала вступити у право спадкування, подати заяву до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини вище вказаного житлового будинку позивачем додано до позовної заяви копію розписки від 13 серпня 2015 року (а.с.14), в якій зазначено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт НОМЕР_4 , отримала від ОСОБА_1 паспорт № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована на І дільниці м. Ананьїв, суму 5000 (п`ять тисяч) за частину будинку, яка належала померлому ОСОБА_7 .. Вказана розписка містить підписи ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , а також містить засвідчення секретаря Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області щодо справжності підписів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , а також засвідчила, що особи ОСОБА_6 та ОСОБА_1 встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с.14). При цьому відповідно до рішення Народного суду Ананьївського району Одеської області від 25 липня 1977 року ОСОБА_7 було виділено на праві особистої власності кімнату площею 18,38 м.кв, частину веранди – 1917 руб. та сарай - 255 руб., які знаходяться в м. Ананьїв, І дільниця (а.с.15), що також підтверджується актом від 01 червня 1977 року (а.с.15 – зворотній бік - 16). 
Проте, як зазначено в позовній заяві, зокрема і у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на даний час позивач втратила можливість з цих причин нотаріального посвідчення правочину, а тому змушена звернутися до суду.
В позовній заяві позивач також зазначає, що з моменту укладення договору позивач користується зазначеним житловим будинком, сплачує належні платежі.
До позовної заяви додано копію акту, однак вказана копія неякісна, у зв`язку з чим неможливо ознайомитись з його змістом (а.с.17).
До позовної заяви також додано копію рішення виконавчого комітету Ананьївської Першої сільської ради депутатів трудящих №14 від 08 квітня 1982 року про надання ОСОБА_7 відповідного стоку на проведення ремонту 1/3 будинку в м. Ананьїв, І дільниця (а.с.18), копію довідок виконавчого комітету Ананьївської Першої сільської ради народних депутатів про те, що ОСОБА_5 згідно вище вказаного рішення суду належить частина вище вказаного будинку, а також за нею рахується 0,12 га присадибної ділянки з 1977 року (а.с.19).
Рішенням Ананьївської Першої сільської ради №04 від 01 лютого 2002 року житловому будинку ОСОБА_5 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.20).
ОСОБА_5 25 червня 1988 року зверталася з заявою до голови Ананьївської Першої сільської ради народних депутатів Ананьївського району Одеської області про вилучення у ОСОБА_7 1/3 частини вище вказаного житлового будинку (а.с.21).
04 травня 1982 року депутатами Ананьївської Першої сільської ради народних депутатів було складено акт про те, що ОСОБА_7 не здійснив ремонт у виділеній йому частині вище вказаного будинку (а.с.22).
Відповідно до листа Любашівського ВДРАЦС у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 04 серпня 2023 року наявні актові записи: про смерть №28 від 21 червня 2010 року, складений виконавчим комітетом Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; про народження №29 від 16 липня 1957 року народження, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьки – ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ; про смерть №624 від 01 грудня 2015 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.23).
Відповідно до листа Любашівського ВДРАЦС у Подільському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 05 серпня 2023 року наявні актові записи: про смерть №195 від 05 липня 2022 року, складений Ананьївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; про народження №31 від 12 серпня 1957 року народження, складений виконавчим комітетом Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , де матір`ю дитини зазначена ОСОБА_6 (без дати народження); про народження №91 від 28 листопада 1960 року, складений виконавчим комітетом Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , де матір`ю дитини зазначена ОСОБА_6 (без дати народження) (а.с.24).
В підтвердження проживання у вище вказаному будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до позовної заяви додано копії з погосподарської книги та витяги з погосподарської книги за 2001-2005 року, 2006-2010 роки (а.с.26-31). 
Також до позовної заяви додано: копію та виписку з погосподарської книги Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області № 8 с. Ананьїв - І дільниця за період 1996-2000 роки особового рахунку № НОМЕР_5 , де головою домогосподарства є громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; копію та виписку з погосподарської книги Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області № 6, с. Ананьїв - І дільниця за період з 1996-2000 роки по особовому рахунку № НОМЕР_6 , де головою домогосподарства є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; копію та виписку з погосподарської книги Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області №7, с. Ананьїв - І дільниця за період 2006-2010 роки по особовому рахунку № НОМЕР_7 , де головою домогосподарства є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; копію та виписку з погосподарської книги Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області №3-А, с. Ананьїв - І дільниця за період 1994-1998 роки по особовому рахунку № НОМЕР_8 , де головою домогосподарства є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; копію рішення Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області «Про перейменування вулиць на території населених пунктів Ананьївської Першої сільської ради» від 14 січня 2016 року №34-У11; копію рішення Ананьївської міської ради «Про перейменування вулиць та провулків в населених пунктах на території Ананьївської міської територіальної громади» від 08 жовтня 2021 року №374-VIII (а.с.32-44).
Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 від 22 травня 2023 року, розмір частки 1/1, замовником технічної інвентаризації зазначено ОСОБА_1 (а.с.45-49).
Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу в АДРЕСА_1 від 22 травня 2023 року, замовником технічної інвентаризації зазначено ОСОБА_1 (а.с.50-58).
Рішенням Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області №34-У11 від 14 січня 2016 року вулицю Леніна с. Ананьїв Перший перейменовано на вулицю Успенську (а.с.59).
Рішенням Ананьївської міської ради №374-VІІІ від 08 жовтня 2021 року в с. Ананьїв Подільського району (бувша Ананьївська Перша сільська рада) вулицю Успенську перейменовано на вулицю Храмова (а.с.60-63).
У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати дійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна – житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладені: 01 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 ; 13 серпня 2015 року між ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 ; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
З наведеного вбачається, що спірні правовідносини в даній справі підпадають під визначення цивільних.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Частиною 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Згідно з ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Частиною 3 ст.12 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
З наведеного вбачається, що особа має право відмовитись або передати своє право на майно шляхом укладення, зокрема, договору.
Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що її права не визнані та обрала відповідний спосіб їх захисту, передбачений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.
Відповідно до позовної заяви спірні правовідносини полягають у передачі відповідачами позивачу майнового права на житловий будинок.
Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
В рамках розглядуваної справи правочин є двостороннім, тобто договором.
Частиною 4 ст.202 ЦК України визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 4 ст.203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати вчиненими правочини – договори, згідно з якими до неї від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переходить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за що вона передала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 певну суму грошових коштів – плату.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частинами 1, 2 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
З наведеного вбачається, що правочин, який просить визнати суд позивач, підпадає під визначення договору купівлі продажу.
Зі змісту ст.640 ЦК України вбачається, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
При цьому, майно, яке має передати продавець у власність покупцю, є житловий будинок.
Частиною 1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
З наведеного вбачається, що Цивільним кодексом України встановлено особливий порядок укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як нерухомого майна, зокрема його нотаріальне посвідчення.
З матеріалів справи вбачаться, що між позивачем та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договори, проте вони були укладений у вигляді розписок та не були нотаріально посвідчені, тобто укладені у неналежні формі.
Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Частиною 1 ст.220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
При цьому, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.
Також, слід зазначити, що ч.2 ст.220 ЦК України передбачено визнання судом дійсним договору якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами.
Проте, одні лише розписки від 01 жовтня 2011 року та 13 серпня 2015 року не є доказами досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку.
Також зазначені розписки не містять будь-яких відомостей про житловий будинок/частини житлового будинку, право на який переходить позивачу, що також свідчить про недосягнення сторонами домовленості про істотні умови договору купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку. 
При цьому, з тексту вказаних розписок взагалі не вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали грошові кошти від позивача саме за продаж їй частин будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, у розписці від 01 жовтня 2011 року взагалі не зазначена ціна продажу будинку, а у розписці від 13 серпня 2025 року лише вказано, що ОСОБА_6 отримала «5000 тисяч (п`ять тисяч) за частину будинку, що належала померлому ОСОБА_7 », що, в свою чергу, може мати різні смислові значення. Також з розписок не вбачається будь-якого зобов`язання що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передати позивачу у власність будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
Частиною 1 ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
В даному випадку, зважаючи, що надані позивачем розписки не містять відомостей щодо досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, тому, відсутній договір купівлі-продажу, в розумінні статті 655 ЦК України.
Будь-яких інших письмових доказів укладення договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна між позивачем та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в матеріалах справи не міститься. 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання договорів, укладених: 01 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 ; 13 серпня 2015 року між ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , про продаж вказаними особами позивачу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , дійсними, слід відмовити.
З приводу вимоги позивача визнати за ним право власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Частиною 1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
З наведеного вбачається, що з урахуванням відмови позивачу у визнанні договорів, укладених: : 01 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 ; 13 серпня 2015 року між ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , про купівлю – продаж вище зазначеного житлового будинку дійсними, у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок також слід відмовити.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 18, 19, 81, 211, 258, 259, 273, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ананьївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2026 року.

Суддя        Надєр Л.М.

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.