П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/8255/25	

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
01.08.2025 року;
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. 

             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Бітова А.І.
                                                            – Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у відмові надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від призову на військову службу, надавши відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі частини 4 статті 35 Конституції України та пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Обґрунтовуючи доводи та вимоги адміністративного позову, позивач зазначає, що що у липні 2025 року подав Koмісії з питань надання військовозобов`язаним вiдстрочки вiд призову на вiйськову службу пiд час мобiлiзацiї на особливий перiод при ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 24 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Подана заява за формою та змістом відповідає додатку 4 до Порядку №560, а додані документи підтверджують суб`єктивне право позивача на відстрочку від призову на військову службу на підставі релiгiйних переконань та в силу положень частини 4 статті 35 Конституції України.
Також, разом із адміністративним позовом позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Позивач просив суд постановити ухвалу, якою заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-яким іншим територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки розглядати питання та здійснювати будь-які дії, спрямовані на призов ОСОБА_1 на військову службу до прийняття остаточного судового рішення по даній адміністративній справі.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги заяви, позивач зазначав, що оспорюване за цим позовом рішення Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації містить очевидні ознаки протиправності та порушення прав, свобод та інтересів позивача. Зокрема, цим рішенням Комісії не визнається передбачене частиною 1 статті 35 Конституції України суб`єктивне право позивача на свободу світогляду і віросповідання, несумісність релігійних переконань позивача з військовою службою; Комісією не враховується неможливість призову позивача на військову службу на підставі прямої дії частини 4 статті 35 Конституції України, а також не можливість призову таких військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, зокрема, обставин, що свідчать про неможливість відновлення порушених прав заявника у випадку, якщо обрані заходи забезпечення позову не будуть вжиті. Судом встановлено відсутність у заяві про забезпечення позову доказів, що прямо або опосередковано підтверджують необхідність докладання значних зусиль, часу та витрат для відновлення порушених прав у випадку задоволення позову. Отже, заявником не обґрунтовано необхідності й доцільності вжиття обраного заходу забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи і помилково залишено поза увагою те, що можливі дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , спрямовані на призов позивача на військову службу під час мобілізації, достеменно підтверджують ризик настання для позивача негативних наслідків і унеможливлення виконання рішення у цій справі про надання позивачеві відстрочки від призову на військову службу. При цьому, обраний позивачем спосіб забезпечення позову (шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 розглядати питання та здійснювати будь-які дії, спрямовані на призов позивача на військову службу) жодним чином не впливає на вирішення спору по суті.
Відзив на апеляційну скаргу від ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений апеляційним судом строк не надійшов.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно із частинами 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Аналіз наведених норм адміністративного процесуального законодавства показав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Виходячи з положень статті 154 КАС України, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:
1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;
2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
Апеляційний суд наголошує на тому, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.
Водночас, як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, доводи та твердження заявника є аналогічними, викладеним у позовній заяві. Отже, за своїм змістом фактично співпадають із обраним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, а тому не можуть бути достатньо переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності оспорюваної бездіяльності для застосування судом заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150, 151 КАС України.
Саме існування ознак протиправності дій чи рішення суб`єкта владних повноважень, як стверджує позивач, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення його дії чи заборони на вчинення певних дій, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із урахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
У даному випадку, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову як наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Поряд з цим, заявником не підтверджено на підставі відповідних доказів наявність фактичних обставин, які б свідчили про дійсне утруднення чи неможливість виконання рішення в цій адміністративній справі, у випадку задоволення позову.
Враховуючи викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 150 КАС України. На момент звернення із заявою позивачем не підтверджено свої вимоги належними доказами існування реальної загрози неможливості захисту своїх прав та інтересів, у випадку не вжиття заходів забезпечення поданого адміністративного позову.
З огляду на те, що висновки суду відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                        А.І. Бітов  
                                                                                                             
                                                                                                                      Ю.М. Градовський