СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/781/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Гетьман Р.А. , суддя Мартюхіна Н.О.
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича (вх.№2377 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2025 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Мацко О.С., повне рішення складено 23.10.2025) у справі №917/781/25
за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго”, м. Полтава, 
до Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича, м.Кременчук, Полтавська область,
про стягнення 49 174,77 грн,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства “Полтаватеплоенерго” звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича 49 174,77 грн, з яких: 41 005,88 грн – заборгованість за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 8054 від 01.11.2022, 6 046,64 грн – інфляційні втрати, 2 122,25 грн – 3 % річних.
Позов обґрунтований не виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань за вказаним договором.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.10.2025 у справі №917/781/25 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” 41 005,88 грн заборгованості за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 8054 від 01.11.2022, 6 046,64 грн інфляційних втрат, 2 122,25 грн 3 % річних; 2 422,40 грн судового збору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем було надано відповідачу акти прийняття-передачі теплової енергії від 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 31.03.2023, 30.04.2023, 31.05.2023, 30.06.2023 та 31.07.2023 та 31.08.2023, що підтверджується реєстрами листів відділення збуту м. Кременчука ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” та не заперечується відповідачем. Доказів направлення відповідачем на адресу ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” заперечень на зазначені акти до суду не надано, відтак вони вважаються оформленими відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, вказані акти прийняття-передачі послуг за листопад 2022 року – серпень 2023 року прийнято судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 8054 від 01.11.2022 на загальну суму 41 005,88 грн. Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку вказаної заборгованості та встановлено, що він є обґрунтованим. Доказів здійснення відповідачем оплати у зазначеному розмірі до суду не надано, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 41 005,88 грн заборгованості за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №8054 від 01.11.2022 суд визнав підтвердженими документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині позов задоволено. 
Крім того, як зазначено в рішенні, позивачем надано розрахунок 3% річних за прострочення здійснення оплати за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №8054 від 01.11.2022 в розмірі 2 122,25 грн та інфляційних втрат в розмірі 6 046,64 грн. Контррозрахунку розміру інфляційних втрат та відсотків річних відповідачем надано не було. Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Фізична особа-підприємець Рубан Іван Миколайович з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2025 №917/781/25 скасувати; ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” до Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича про стягнення на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” 41 005,88 грн заборгованості за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 8054 від 01.11.2022, 6 046,64 грн інфляційних втрат, 2 122,25грн – 3 % річних; 2 422,40 грн судового збору.
Апелянтом до апеляційної скарги додано нові документи, зокрема, копію акту технічної перевірки тепловикористовуючих установок від 22.09.2023, копію акту технічного огляду вузла комерційного обліку/розподільного обліку теплової енергії від 20.12.2023. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:
- ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” не надано підтверджуючих документів щодо факту вручення Фізичній особі-підприємцю Рубану Івану Миколайовичу рахунків за спожиту теплову енергію. При цьому, до реєстрів відправки не додано фіскальних чеків, а також на реєстрах відсутня відмітка Укрпошти про прийняття поштових відправлень, зазначених у реєстрі, для відправки;
- відповідно до акту про опломбування (ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”) від 12 січня 2023 року, підстава для опломбування- відключення, виконано пломбування на запірній арматурі та тепловому вузлі. Запірна арматура подавального і зворотнього трубах у закритому стані (пломби R33779961, R33779962). Запірна арматура працює за принципом закрито-відкрито, при цьому в закритому положенні вона виконує повну герметичність, у зв`язку з чим постачання теплової енергії до нежитлового приміщення ФОП Рубан І.М. за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, проспект Лесі Українки, 82А не здійснювалося;
- акти приймання-передачі наданих послуг, долучені до матеріалів справи, не підписані з боку споживача та не зазначена відповідальна за здійснення господарської операції особа споживача;
- на підтвердження заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії до позовної заяви додані копії рахунків без відміток отримання їх ФОП Рубан І.М., також в матеріалах справи відсутні реєстри (будь-які інші відомості) про надсилання відповідачу рахунків;
- враховуючи те, що приміщення відповідача не опалювалося, надані послуги позивачем не отримувалися, не надано належних доказів направлення відповідачу рахунків за спожиту теплову енергію за період вказаний у позовній заяві на підставі яких відповідач повинен був провести оплату, відсутні підстави для висновку про прострочення виконання зобов`язання, а за таких умов для стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за період вказаний у позовній заяві.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича (вх.№2377 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2025 у справі №917/781/25 та постановлено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк до 17.12.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Запропоновано позивачу у строк до 17.12.2025 надати письмове ставлення щодо документів доданих апелянтом до апеляційної скарги. Встановлено учасникам справи строк до 17.12.2025 для подання заяв, клопотань, тощо. 
Судова колегія зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку письмового провадження, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які колегія суддів вважає достатніми для можливості реалізації заявником своїх процесуальних прав.
У частині 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.
За таких обставин, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження у справі та розгляд даної апеляційної скарги в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 ГПК України.
16.12.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№14496), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар, надані послуги чи виконані роботи, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за товар. Крім того, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. Законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Таким чином, сформовані позивачем рахунки та акти направлялися відповідачу простою кореспонденцією за адресою, яка зазначена для направлення актів та рахунків згідно договору № 8054 про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2022, що з огляду на наведене вище, не є порушенням, та підтверджується реєстрами листів відділення збуту м. Кременчук за спірний період. Апелянт зазначає, що розподільний вузол обліку теплової енергії, що знаходиться у його нежитловому приміщенні за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), будинок, 82А був опломбований (акт про опломбування від 12.01.2023), а постачання теплової енергії не здійснювалось. Зауважує, що наявність пломб на запірній арматурі на подавальному та зворотньому трубопроводах у закритому стані у нежитловому приміщенні апелянта за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), будинок, 82А не підтверджує факту відключення від системи централізованого теплопостачання у встановленому законодавством порядку. Жодних підтверджуючих документів, що нежитлове приміщення за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), будинок, 82А, яке належить Рубану Івану Миколайовичу, у спірний період було відключене від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) у встановленому законодавством порядку, що передбачено Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019, апелянтом не надавалося. Навіть сам апелянт зазначає, що нежитлове приміщення за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), будинок, 82А було відключене від зовнішніх інженерних мереж централізованого опалення (на підставі акту 22.09.2023), а період позовних вимог щодо стягнення заборгованості з 01.11.2022 по 31.08.2023. Згідно п.34 договору №8054 від 01.11.2022 місячна абонентська плата за приєднане теплове навантаження сплачується споживачем щомісяця протягом року незалежно від обсягів споживання теплової енергії. Виходячи з викладеного позивачем за спірний період було нараховано апелянту лише місячну абонентську плату за одиницю теплового навантаження, тобто суму плати, розраховану виходячи з умовно-постійної частини тарифу, що сплачується щомісяця протягом року незалежно від обсягів споживання теплової енергії.
Колегія суддів, розглянувши надані відповідачем до апеляційної скарги додаткові докази, зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно із частиною 3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 26.10.2021 у справі № 914/2578/20).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).
Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності. Відповідну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2024 у справі № 903/877/20.
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до довідки Господарського суду Полтавської області про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді "Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (спрощене провадження без повідомлення) від 21.04.25 по справі №917/781/25 було надіслано одержувачу Фізичній особі-підприємцю Рубан Івану Миколайовичу в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 22.04.25 о 14:14 год.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме перешкоджало йому надати зазначені докази до суду першої інстанції.
Відтак, заявником не наведено жодної причини об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції та норми, яка б забороняла йому вчиняти такі дії, що виключає процесуальні підстави для дослідження їх апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.
Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли учасник справи просить долучити доказ, який був наявний у нього до прийняття судом рішення у справі. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовляє у прийнятті додаткових доказів, доданих відповідачем до апеляційної скарги. 
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.11.2022 між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства “Полтаватеплоенерго”, теплопостачальна організація, та Фізичною особою-підприємцем Рубаном Іваном Миколайовичем, споживач, було укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 8054 за умовами якого теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати теплову енергію з метою забезпечення опалення приміщень споживача за адресою: проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), буд. 82-А – аптека, а споживач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за теплову енергію в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Також сторони узгодили, що при виконанні даного договору вони керуються Законом України “Про житлово-комунальні послуги”, Законом України “Про теплопостачання” та Правилами користування тепловою енергією.
Згідно з п.11 договору споживач зобов`язаний розглянути направлений йому теплопостачальною організацією акт приймання-передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його теплопостачальній організації, підписаним та скріпленим печаткою.
У п.16 договору визначено, що облік споживання теплової енергії на опалення приміщень споживача проводиться вузлом комерційного обліку (ВКО) теплової енергії, тип та номер якого зазначено в акті прийняття на абонентський облік ВКО теплової енергії, який є невід`ємною частиною договору та підписується власником або особою, яка є представником споживача чи особою, яка призначена згідно наказу відповідальною за технічний стан та експлуатацію ВКО теплової енергії.
Відповідно до п.18 договору зняття показників ВКО теплової енергії проводиться споживачем і передаються теплопостачальній організації в останні три дні розрахункового місяця та передаються за телефоном (050)-810-17-80, або надсилаються на електронну адресу, вказану в договорі, з обов`язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, за підписом уповноваженої особи та скріпленим печаткою за наявності. 
Згідно з п.19.1 договору обрахунок місячної абонентської плати за приєднане теплове навантаження здійснюється на підставі проектного теплового навантаження. 
У п.22.3 договору передбачено, що проєктне теплове навантаження на опалення будівлі споживача складає 0,026520 Гкал/год, теплові втрати 0,001150 Гкал/год, опалювальна площа 322,70 кв.м,.
За змістом п. 33 договору розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом. В разі зміни тарифів розрахунки здійснюються за новими тарифами.
Тариф на теплову енергію для потреб іншіх споживачів (крім населення) (без урахування витрат на утримання та ремонт центральних теплових пунктів та без урахування витрат на утримання та ремонт індивідуальних теплових пунктів) становить:
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на Т/Е – 4731,54 грн/Гкал (без ПДВ).
Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на Т/Е (місячна абоненська плата на одиницю теплового навантаження)– 146 257,50 грн/Гкал (без ПДВ).
Згідно п.34 договору в рахунок на оплату включається вартість фактично спожитої теплової енергії за поточний місяць та вартість теплової енергії, що не врахована в рахунку за попередній місяць і місячна абонентська плата за приєднане теплове навантаження (розрахована шляхом множення проєктного теплового навантаження (Гкал/год.) на умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (грн/Гкал/год (без ПДВ)). Місячна абонентська плата за приєднане теплове навантаження сплачується споживачем щомісяця протягом року незалежно від обсягів споживання теплової енергії. 
Відповідно до п.35 договору всі розрахунки по цьому договору проводяться на підставі рахунку та акту приймання-передачі теплової енергії складених теплопостачальною організацією. Датою формування є останнє число розрахункового місяця.
У п.36 договору передбачено, що факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який підписується сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 11 договору, цей акт, що підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії.
Відповідно до п. 37 договору споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 30 числа місяця наступного за розрахунковим.
У п.43 договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.11.2022 і діє в частині постачання теплової енергії по 31.12.2022 (згідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України), а в частині розрахунків – до їх повного здійснення.
Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде заявлено однією із сторін (п. 44 договору).
Доказів заявлення однією із сторін про припинення договору або його перегляд до суду не надано.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1574 від 31.10.2022 (про початок опалювального періоду 2022 - 2023 років) вирішено почати опалювальний період 2022-2023 років для споживачів ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” з 01.11.2022.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 457 від 28.03.2023 (про закінчення опалювального періоду 2022-2023 років у місті Кременчуці) вирішено закінчити опалювальний період 2022-2023 років у м.Кременчуці для всіх споживачів послуги з постачання теплової енергії 31.03.2023.
Протягом спірного періоду (2022 - 2023 роки) діяли тарифи, встановлені рішеннями Полтавської обласної ради, а саме: № 477 від 30.09.2022 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства “Полтаватеплоенерго”; № 669 від 28.07.2023 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”, інформація про які є загальнодоступною та перебуває у вільному доступі на сайті Полтавської обласної ради та на сайті ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”. 
Відповідно до акту про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) / постачання гарячої води від 22.09.2023, який підписано, зокрема Рубан І.М., відключено від мереж централізованого опалення (теплопостачання) будинок, розміщений за адресою: проспект Лесі Українки, 82-А (аптека). 
Наведене також підтверджується актом технічної перевірки №1115 тепловикористовуючих установок від 22.09.2023.
Позивач зазначає, що ним на виконання умов визначених договором направлялись відповідачу рахунки та акти прийняття-передачі теплової енергії від 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 31.03.2023, 30.04.2023, 31.05.2023, 30.06.2023, 31.07.2023 та 31.08.2023 на підтвердження чого до матеріалів справи надано реєстри листів відділення збуту м. Кременчука ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”.
Так, як вказує позивач, за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 за відпущену теплову енергію відповідачу нараховано до сплати 41 005, 88 грн. За спірний період відповідач оплат не проводив. Таким чином, за відповідачем утворилася заборгованість за відпущену теплову енергію за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 в розмірі 41 005, 88 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати за відпущену теплову енергію, позивачем нараховано 3 % річних в розмірі 2 122, 25 грн на грошові зобов`язання та втрати від інфляційних процесів в розмірі 6 046, 64 грн. 
Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
У статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з п. 31 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.
У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору.
Відповідно до п. 32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Згідно з п. 1.4 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постановою НКРЕКП № 1174 від 25.06.2019 умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію – вартість одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості, що відпускається з колекторів та/або надходить у теплову мережу, як грошовий вираз сумарної величини: планованих економічно обґрунтованих витрат на її виробництво власними котельнями, витрат на виробництво теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками та установками з використанням альтернативних джерел енергії, не враховуючи витрати на виробництво теплової енергії в системах автономного опалення (у тарифах, встановлених органом, уповноваженим встановлювати відповідні тарифи), планованих витрат на покупну теплову енергію, що змінюється прямо пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії, яка встановлюється НКРЕКП без урахування податку на додану вартість.
Також у пункті 1.4 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання визначено, що умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію – це абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на транспортування та постачання теплової енергії, які є постійними і не змінюються прямо пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії, яка встановлюється НКРЕКП без урахування податку на додану вартість.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” не надано підтверджуючих документів щодо факту вручення Фізичній особі-підприємцю Рубану Івану Миколайовичу рахунків за спожиту теплову енергію. При цьому, до реєстрів відправки не додано фіскальних чеків, а також на реєстрах відсутня відмітка Укрпошти про прийняття поштових відправлень, зазначених у реєстрі, для відправки.
У ч.1 ст. 9 Законом України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно з п.11 укладеного між сторонами договору споживач зобов`язаний розглянути направлений йому теплопостачальною організацією акт приймання-передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його теплопостачальній організації, підписаним та скріпленим печаткою.
У п.36 договору передбачено, що факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який підписується сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. 
Відповідно до п. 37 договору споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 30 числа місяця наступного за розрахунковим.
Протягом спірного періоду діяли тарифи, встановлені рішенням Полтавської обласної ради, а саме: № 477 від 30.09.2022 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства “Полтаватеплоенерго”; № 669 від 28.07.2023 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що на підтвердження заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії до позовної заяви додані копії рахунків без відміток отримання їх ФОП Рубан І.М., та відсутність в матеріалах справи реєстрів (будь-яких інших відомостей) про надсилання відповідачу рахунків, з огляду на що відсутні підстави для стягнення з нього сум заборгованості, інфляційних та 3% річних, з огляду на наступне.
Позивачем на підтвердження направлення відповідачу рахунків та актів прийняття-передачі теплової енергії від 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 31.03.2023, 30.04.2023, 31.05.2023, 30.06.2023, 31.07.2023 та 31.08.2023 до матеріалів справи надано реєстри листів відділення збуту м. Кременчука ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго”. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що сформовані ним рахунки та акти направлялися відповідачу простою кореспонденцією за адресою, яка зазначена для направлення актів та рахунків згідно договору № 8054 про відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2022.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на вказаних реєстрах відсутні відмітки Укрпошти про прийняття поштових відправлень, тобто відсутні докази направлення їх, зокрема, відповідачу.
В той же час умовами договору та діючого законодавства не встановлено яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання), тому направлення позивачем рахунків та актів простою кореспонденцією не може вважатися порушенням.
Відповідно до Закону України “По бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. До первинних документів належать такі документи, як видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, прибутковий та видатковий касовий ордер, та інші. Мета складання первинних документів зафіксувати факт господарської операції.
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (дана правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 27.03.2023 у справі № 920/1343/21).
Суд зазначає, що обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару – теплової енергії виникає в силу закону (статті 655, 692, 714 ЦК України) та відповідно до умов укладеного договору і не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату вартості теплової енергії. Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 січня 2025 року у cправі № 916/3889/23.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача про те, що постачання теплової енергії до нежитлового приміщення ФОП Рубан І.М. за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, проспект Лесі Українки, 82А не здійснювалося, з огляду на наступне.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1574 від 31.10.2022 (про початок опалювального періоду 2022 - 2023 років) вирішено почати опалювальний період 2022-2023 років для споживачів ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” з 01.11.2022.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 457 від 28.03.2023 (про закінчення опалювального періоду 2022-2023 років у місті Кременчуці) вирішено закінчити опалювальний період 2022-2023 років у м.Кременчуці для всіх споживачів послуги з постачання теплової енергії 31.03.2023.
Відповідно до акту про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) / постачання гарячої води від 22.09.2023, який підписано, зокрема Рубан І.М., відключено від мереж централізованого опалення (теплопостачання) будинок, розміщений за адресою: проспект Лесі Українки, 82-А (аптека). 
Наведене також підтверджується актом технічної перевірки №1115 тепловикористовуючих установок від 22.09.2023.
Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169, визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
У п.1 розд. ІІ Порядку передбачено, що рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.
Відповідно до п. 7, 8 розд. ІІ Порядку комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення.
Під час прийняття рішення Комісія враховує технічні можливості наявних мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання населеного пункту чи окремого кварталу (мікрорайону) щодо забезпечення живлення запропонованої власником (співвласниками) будівлі системи, та за потреби надає пропозиції органу місцевого самоврядування щодо збільшення потужностей, а також заміни систем внутрішньоквартальних, магістральних мереж електро-, газо-, водо-, теплопостачання, потрібних для встановлення в будівлі системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) та пропозиції щодо фінансування таких заходів.
Комісія передає рішення до органу місцевого самоврядування протягом п`яти робочих днів із дня його прийняття. Копія рішення Комісії надається заявникові.
Відключення будівлі від ЦО та/або ГВП здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, або оператором зовнішніх інженерних мереж, якщо він не є виконавцем комунальної послуги, або залученим власником (співвласниками) суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, в присутності виконавця відповідної комунальної послуги після отримання рішення органу місцевого самоврядування, що дозволяє відключення такої будівлі (п. 10 Порядку розд. ІІ Порядку).
Згідно з п.12 розд. ІІ Порядку після виконання робіт із відключення будівлі від ЦО та/або ГВП складається акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)/постачання гарячої води (додаток 2) - по одному примірнику для власника/представника співвласників та кожного виконавця відповідної комунальної послуги, а також для оператора зовнішніх інженерних мереж або іншого суб`єкта господарювання (у разі їх залучення відповідно до пункту 10 цього розділу). Такий акт підписується усіма присутніми під час відключення сторонами: власником/представником співвласників та кожним виконавцем відповідної комунальної послуги, а також оператором зовнішніх інженерних мереж або іншим суб`єктом господарювання (у разі їх залучення).
Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника (співвласників) про перегляд умов або розірвання договору про надання відповідної комунальної послуги.
З огляду на зазначене, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 500/5362/17, від 01.12.2021 у справі № 607/25229/18, від 23.12.2021 у справі № 522/10647/15-ц, від 06.12.2023 у справі № 212/10834/21, від 18.12.2025 у cправі № 920/929/23.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність пломб на запірній арматурі на подавальному та зворотньому трубопроводах у закритому стані у нежитловому приміщенні апелянта за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), будинок, 82А, не підтверджує факту відключення від системи централізованого теплопостачання у встановленому законодавством порядку. Жодних підтверджуючих документів, що вказане нежитлове приміщення у спірний період було відключене від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) у встановленому законодавством порядку, як то передбачено Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 апелянтом не надавалося. 
Крім того сам апелянт зазначає, що нежитлове приміщення за адресою: Полтавська область, місто Кременчук, проспект Лесі Українки (50-річчя Жовтня), будинок, 82А було відключене від зовнішніх інженерних мереж централізованого опалення на підставі акту від 22.09.2023, а період позовних вимог щодо стягнення заборгованості з 01.11.2022 по 31.08.2023.
У ч.4 ст.319 ЦК України унормовано, що власність зобов`язує.
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд зазначає, що цивільне законодавство поряд із правовою засадою свободи договору (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України), також містить такі засади як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.02.2024 у cправі № 910/5282/23).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що умовами договору (п.33 договору) було передбачено фіксований розмір плати за теплову енергію, а також встановлено строк, до якого споживачу необхідно здійснити платіж (п.37 договору).
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача, у разі наявності у нього питань з приводу суми оплати за укладеним договором, або надання йому актів та рахунків для здійснення оплати за період користування, а саме з 01.11.2022 по 31.08.2023.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, поведінку відповідача не можна вважати добросовісною.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено виконання ним умов договору № 8054 від 01.11.2022 з постачання теплової енергії за актами прийняття-передачі послуг за листопад 2022 року – серпень 2023 року на загальну суму 41 005,88 грн. 
В матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати заборгованості за теплову енергію за вказаним договором, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.
Щодо посилання апелянта на відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу рахунків за спожиту теплову енергію за період вказаний у позовній заяві, на підставі яких відповідач повинен був провести оплату, суд апеляційної інстанції зазначає, що, як вже було наведено вище, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару – теплової енергії виникає в силу закону (статті 655, 692, 714 ЦК України) та відповідно до умов укладеного договору і не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату вартості теплової енергії, а тому позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначає ст. 625 ЦК України. 
Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Отже, передбачений ч.2 ст.625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення. 
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 122,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 6 046,64 грн. 
До суду першої інстанції відповідачем не було надано будь-яких зауважень на розрахунок позивача щодо нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, а також не було надано свого обґрунтованого контррозрахунку (у випадку не погодження відповідача з розрахунком позивача) для оцінки судом, в межах процесуальних строків та стадій розгляду справи судом. Доводи апеляційної скарги також не стосуються правильності розрахунків позивача та висновків місцевого господарського суду щодо їх обґрунтованості, а тому у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.
За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 2 122,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 6 046,64 грн. 
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2025 у справі №917/781/25 без змін, як такого, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рубана Івана Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 23.10.2025 у справі №917/781/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 30.01.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя Н.О. Мартюхіна