ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4066/25                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 грудня 2025 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Василенка Я.М., 
                                                                                                    Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

  У С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 30% грошового забезпечення загиблого годувальника відповідно до п. «б»   ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   замість 70% грошового забезпечення загиблого годувальника відповідно до п. «а»   ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 70% грошового забезпечення загиблого годувальника, відповідно до п. «а»   ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   із врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення загиблого годувальника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити виплату різниці недоплачених сум пенсії з дати звернення із відповідною заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 видати на ім`я ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 посвідчення, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
Позовні вимоги мотивовані тим, що малолітній ОСОБА_2 мав право на призначення пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення загиблого батька військовослужбовця. Також вказує на протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі позивачу та її дитині посвідчень членів сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби.
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало відзив, в якому просило відмовити в задоволенні позову зважаючи на те, що пенсія по втраті годувальника призначена ОСОБА_2 в розмірі 30% грошового забезпечення загиблого годувальника.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлену листом від 28.10.2024 № 5/20391с, у видачі ОСОБА_1 та її   малолітньому сину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 посвідчення, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 , видати ОСОБА_1 та її малолітньому сину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 посвідчення, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №   379.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 30% грошового забезпечення загиблого годувальника відповідно до пункту «б»   статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   замість 70% грошового забезпечення загиблого годувальника відповідно до пункту «а»   статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 27.09.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 70% грошового забезпечення загиблого годувальника, відповідно до пункту «а»   статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   із врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення загиблого годувальника, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_4 подалв апеляційну скаргу, в які просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 10.12.2025.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч.  1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дружиною та дитиною військовослужбовця ОСОБА_3 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11-13).
Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 02.07.2024 у справі № 745/519/24 встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 загинув при участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України при виконанні обов`язків військової служби (а.с.18-19).
Згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.08.2024 № 6195 поранення ОСОБА_3 , яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 17).
Як слідує з копії Акту службового розслідування щодо факту загибелі військовослужбовця військової частини від 27.09.2023 № 28/09-23, неправомірні дії ОСОБА_3 та причинний зв`язок між його діями та подією, що трапилася не встановлено, дані про перебування його в стані алкогольного сп`яніння відсутні (а.с. 15-16).
22.10.2024 ОСОБА_1 звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, їй та її неповнолітньому сину, ОСОБА_2 (а.с. 48).
Листом від 28.10.2024 № 5/20391с ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив ОСОБА_1 про відсутність права на отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, оскільки було встановлено, що за результатами проведення судово-токсилогічної експертизи крові трупа військовослужбовця ОСОБА_3 був виявлений етиловий спирт в кількості 3,89% (а.с. 20).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не надано будь-яких доказів на підтвердження скасування чи внесення змін до рішення військово-лікарської комісії, яке оформлено протоколом засідання військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.08.2024                    № 6195.
Суд не прийняв до уваги посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на момент смерті військовослужбовець ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим відсутні підстави для видачі пільгового посвідчення членам сім`ї ОСОБА_3 , оскільки будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 є наслідком вчинення ним дій у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суду не надано.
Тобто, відповідачем не доведений факт вчинення військовослужбовцем дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, то суд   зазначив, рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 02.07.2024 № 745/519/24, яке набрало законної сили 02.08.2024, встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 загинув при участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України при виконанні обов`язків військової служби (а.с.18-19).
Відтак, на переконання суду, ОСОБА_2 відноситься до кола осіб, які мають право на отримання пенсії у разі втрати годувальника у розмірі 70% грошового забезпечення, як це передбачено пунктом «а» статті 36 Закону.
При цьому, враховуючи вищевказане, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_2 має право на отримання пенсії у разі втрати годувальника у розмірі 70% грошового забезпечення саме з моменту призначення пенсії.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки суд першої інстанції формально підійшов до вирішення спору по суті, не з`ясував всіх обставин справи, що мають важливе значення для вирішення спору по суті, а саме не враховано наявність в крові ОСОБА_3 значної кількості алкоголю, фактичних обставин смерті відповідно до розпочатого кримінального провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 2 частини першої   статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,   дія цього   Закону   поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною шостою   статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,   визначено, що вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини тринадцятої   статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,   особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України 28.05.1993 прийнято   постанову № 379, якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - Порядок).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно листа Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 10.06.2024 № 02-06/1311 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа військовослужбовця ОСОБА_3 була - встановлена причина смерті: « ІНФОРМАЦІЯ_7 » («Лікарське свідоцтво про смерть» № 12-19-607-Чт/23 від 05 серпня 2023 р.). При проведенні судово-токсикологічної експертизи крові від трупа військовослужбовця ОСОБА_3  був виявлений етиловий спирт в кількості 3,89% («Висновок експерта» № 16/2193-С/23 від 11.08.2023 р.) (а. с. 39).
Згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.08.2024 № 6195 поранення ОСОБА_3 , яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 17).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 21.30 розділу І Положення № 402 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.
Тобто, військово-лікарська комісія встановлює причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця.
Колегія суддів звертає увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не надано будь-яких доказів на підтвердження скасування чи внесення змін до рішення військово-лікарської комісії, яке оформлено протоколом засідання військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 21.08.2024 № 6195.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції, не враховано наявність в крові ОСОБА_3 значної кількості алкоголю, фактичних обставин смерті відповідно до розпочатого кримінального провадження, то ІНФОРМАЦІЯ_4 до суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 є наслідком вчинення ним дій у стані наркотичного або токсичного сп`яніння,   тому суд апеляційної інстанції вказані аргументи відхиляє.
Як слідує з копії акту службового розслідування щодо факту загибелі військовослужбовця військової частини від 27.09.2023 № 28/09-23, неправомірні дії ОСОБА_3 та причинний зв`язок між його діями та подією, що трапилася не встановлено, дані про перебування його в стані алкогольного сп`яніння відсутні (а.с. 15-16).
Згідно частин першої та другої   статті 77 КАС України,   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, апелянтом не доведений факт вчинення військовослужбовцем дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379, є протиправною.
З вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами   статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
        
   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 -  залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                       Я.М. Василенко

                                                                                                    В.В. Кузьменко