КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 357/8469/25
номер провадження 22-ц/824/1380/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
Учасники справи: представник заявника ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року /суддя Цуранов А.Ю./
у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території зони посиленого радіологічного контролю в АДРЕСА_1 у період з 26.04.1986 по 30.11.1988 для реалізації права на пільгову пенсію за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено. /а.с. 12-15/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що чинне законодавство - Порядок №22-1 у редакції від 19.12.2023, не передбачає позасудового порядку підтвердження проживання за відсутності документів (втрачена будинкова книга, відсутня реєстраційна картка, немає запису в новому паспорті); позасудовий порядок можливий лише за наявності відомостей у реєстрах; заява не стосується встановлення статусу постраждалого, оскільки вже наявне посвідчення, лише вимагається встановлення факту проживання для призначення пільгової пенсії; суд неправильно застосував норми, пославшись на стару редакцію Порядку; практика Великої Палати ВС (постанова від 18.01.2024 №560/17953/21) підтверджує розгляд у цивільній юрисдикції за відсутності позасудового порядку; справа не публічно-правова, оскільки немає спору з органом влади.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 просив встановити факт постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 30.11.1988 для пільгової пенсії за ст.55 Закону №796-XII, посилаючись на відсутність документів (втрачена будинкова книга, відсутня реєстраційна картка, немає запису в паспорті 1996 року); має посвідчення постраждалого категорії 4.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався п. 1 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 315 ЦПК України про те, що заява не підлягає розгляду в цивільному судочинстві; Порядком №22-1 про позасудовий порядок підтвердження проживання; практикою ВП ВС (постанова від 30.01.2020 №287/167/18-ц); ст.19 КАС України про адміністративну юрисдикцію спорів з ПФУ.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що факт проживання для пільгової пенсії підтверджується позасудовим порядком (органи місцевого самоврядування, реєстри); спір публічно-правовий з ПФУ, підлягає адміністративному судочинству.
Доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду відхиляються з таких підстав.
Так, аналогічний підхід у такій категорії спорів узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 серпня 2024 року у справі № 539/5295/23 (провадження № 61-7455св24), в якій визначено, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті другої КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
Представником апелянта долучено рішення про відмову у призначенні пенсії Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 104250022113 від 25.04.2025 р.
За змістом вказаного рішення, документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку.
Згідно із пунктом 2 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХП передбачено, що особам які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4-х років - мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 р. незалежно від часу проживання або роботи у цей період.
До загального стажу роботи зараховано всі періоди згідно наданих документів та даних СПОВ. Період проживання на забрудненій території, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993 року складає 2 роки 1 місяць 0 днів До періоду проживання на забрудненій території, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю не зараховано період проходження військової служби з 27.06.1989 по 28.06.1991, оскільки не відомо де була дислокація військової частини.
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії ОСОБА_2 в призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання.
Відповідно до ст.23 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 16 Закону України від 02.10.1996 року №393 «Про звернення громадян», у разі незгоди громадянин має право оскаржити рішення органу, що призначає пенсії, в порядку підлеглості до вищого органу або в судовому порядку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення факту постійного проживання на території зони посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986 по 30.11.1988 для реалізації права на пільгову пенсію за статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) здійснюється в позасудовому порядку. Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції, чинній на 2023-2025 роки), підтвердження періоду проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення проводиться органами місцевого самоврядування шляхом видачі відповідної довідки за наявності відомостей у реєстрах або архівних документах. За відсутності таких документів заявник має спочатку звернутися до уповноваженого органу (Білоцерківської міської ради), а в разі відмови - оскаржувати її рішення в порядку адміністративного судочинства.
Отже, спірні правовідносини мають публічно-правовий характер, оскільки виникають між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень (Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області) щодо правильності застосування норм Закону № 796-XII та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при призначенні пенсії. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори підлягають розгляду адміністративним судом. Заява про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження за статтями 315-317 ЦПК України не підлягає розгляду в цивільному судочинстві, оскільки існує спеціальний позасудовий порядок та спір про право з органом Пенсійного фонду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2024 року у справі № 539/5295/23, провадження № 61-7455св24).
Суд першої інстанції правильно застосував пункт 1 частини першої статті 186, частину другу статті 315 ЦПК України, відмовивши у відкритті провадження, оскільки справа не підвідомча загальному суду. Доводи апелянта про відсутність позасудового порядку в редакції Порядку № 22-1 від 19.12.2023 та про наявність практики Великої Палати ВС від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 не спростовують зазначеного, оскільки остання стосується інших фактів, а не підтвердження періоду проживання для пільгової пенсії. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: