УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2025 року
м. Київ
справа №211/754/16-ц
провадження № 61-14114ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 12 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 10 жовтня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» 
(далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь 
ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 17 серпня 2007 року № 11200309000 станом на 11 лютого 
2016 року у розмірі 14 012,02 доларів США, з яких кредитна заборгованість - 
12 267,58 доларів США, заборгованість за процентами - 1 744,44 доларів США, заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів станом на 11 лютого 2016 року у розмірі 14 538,50 грн, з яких пеня за прострочення сплати за кредитом - 5 121,32 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 9 417,18 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року.
Заява обґрунтована тим, що при ухваленні рішення неповно встановлені обставини, що мають значення для справи. Зазначав, що судові повістки про виклик до суду він не отримував, тому з`явитися до суду та подати заперечення по суті вимог не міг. Вказував, що не згодний з розміром заборгованості та розрахунками позивача, оскільки певний час сумлінно сплачував кредит, про що має відповідні квитанції, та не мав можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності, просив вказане заочне рішення скасувати, справу призначити до розгляду у загальному порядку.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву залишено без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, установивши відсутність 
у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення у строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, 
з дня ознайомлення з повним текстом заочного рішення у приміщенні суду шляхом зняття фотокопій та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій 
статті 284 цього Кодексу, наявні підстави для залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України, що узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24).
Постановою Дніпровського апеляційного суд від 10 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про поновлення строку, не навів жодної поважної причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, враховуючи те, що остання подана ним через півроку після ознайомлення 
з матеріалами справи № 211/754/16-ц. 
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та повернути справу для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду по суті.
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції у встановленому законом порядку не повідомив відповідача про розгляд справи, жодних листів про виклик до суду він не отримував, не був обізнаним про розгляд даної справи, що позбавило його прав, передбачених частиною першою статті 43 ЦПК України, зокрема надати суду свої пояснення, доказ, які мають істотне значення для вирішення справи, а також передбаченого частиною першою 
статті 178 ЦПК України право подати відзив. Зазначає, що з розміром та розрахунками даної заборгованості він не згоден, адже певний час сумлінно сплачував кредит, про що має відповідні квитанції, копії яких були долучені до заяви про перегляд заочного рішення та вищевказане не було враховано судом. Вказує, що численні порушення, допущенні судом першої інстанції, фактично призвели до того, що суд де-факто виступив у ролі захисника інтересів позивача, при цьому взагалі проігнорував інтереси та права відповідачів.
Перевіривши доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 , вважаємо, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Судами встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у справі 
№ 211/754/16-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту 
№ 11200309000 укладений 17 серпня 2007 року, станом на 11 лютого 2016 року 
у розмірі 14 012,02 доларів США, з яких кредитна заборгованість - 12 267,58 доларів США, заборгованість за процентами - 1 744,44 доларів США, заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів станом на 11 лютого 2016 року у розмірі 14 538,50 грн, з яких пеня за прострочення сплати по кредиту - 5 121,32 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 9 417,18 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Установлено, що ОСОБА_1 знайомився з матеріалами справи № 211/754/16-ц 
у приміщенні суду 06 грудня 2023 року із застосуванням фотофіксації, що підтверджується письмовими доказами у справі та свідчить про фактичну обізнаність ОСОБА_1 наявності судового провадження та заочного судового рішення щодо стягнення з нього заборгованості найпізніше 06 грудня 2023 року. Із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся 
06 червня 2024 року, тобто через півроку після ознайомлення з повним текстом заочного рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається 
ЦПК України та іншими законами України, якими встановлено зміст, форму, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав 
і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з заявою) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. 
Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами першою - третьою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. 
Відповідно до частин першої статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Частиною першою статті 289 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові 
від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, відповідно до приписів статті 127 ЦПК України суд першої інстанції наділений повноваженнями залишити заяву про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом. Водночас суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 відступила від висновку, викладеного в постанові від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, та сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.
У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення Велика Палата Верховного Суду послідовно враховує критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», 
пункт 109 ).
Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.
З огляду на сформовані критерії Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи в суді, а також його дії після отримання інформації про постановлене рішення.
Встановивши, що  ОСОБА_1 06 грудня 2023 року ознайомився із матеріалами цивільної справи № 211/754/16-ц з фотофіксацією, скористався можливістю зробити копію вказаного судового рішення, тобто був достеменно обізнаний про існування судового рішення у справі найпізніше 06 грудня 2023 року, та звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення не навів жодної поважної причини пропуску строку на подання вказаної заяви, врахувавши те, що остання подана ОСОБА_1 через пів року після ознайомлення з матеріалами даної справи.
З огляду на вищезазначене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. 
Відмовляючи у поновленні процесуального строку та залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходили, зокрема, з відсутності обставин, що об`єктивно перешкоджали заявнику звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться 
до власного тлумачення норм процесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, 
що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у справі 
за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                              Д. Д. Луспеник
                                                                                                                   Г. В. Коломієць
                                                                                                                   Ю. В. Черняк