номер провадження справи 17/140/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026 Справа № 908/3563/25
м. Запоріжжя 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/3563/25

за позовною заявою: акціонерного товариства “УКРСИББАНК”, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12
адреса для листування: 03115, м. Київ, вул. Ореста Васкула, буд. 21
до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС”, 69027, м. Запоріжжя, вул. Освітянська, буд. 16
до відповідача-2: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
про стягнення 297 670,23 грн
СУТЬ СПОРУ:

27.11.25 до Господарського суду Запорізької області в системі “Електронний суд” надійшла позовна заява за вих. від 26.11.25 № 50 акціонерного товариства “УКРСИББАНК” (далі АТ “УКРСИББАНК”) до товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС” (далі ТОВ “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС”, відповідач 1) та до ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000 у розмірі 297 670,23 грн, а саме: 210 289,31 грн заборгованості за кредитом, 17 484,43 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 69 896,49 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором. 
27.11.25 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/3563/25 передано на розгляд судді Корсуну В.Л.
Ухвалою від 02.12.25 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/3563/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.
Враховуючи положення ч. 1, ч. 4 ст. 116 та ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 30.01.26 включно. 
Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Згідно із ч. 4 ст. 167 ГПК України, заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Як свідчать наявні матеріали цієї справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідачі суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні та суду не надано. 
В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві за вих. від 26.11.25 № 50 вказує, що відповідачем 1 неналежно виконано зобов`язання щодо кредитного договору від 20.12.21 № 11528743000 у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 297 670,23 грн, з якої: 210 289,31 грн – заборгованість за кредитом, 17 484,43 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 69 896,49 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором. Відповідач 2 згідно із договором поруки від 20.12.21 № 287990 поручається перед Кредитором (позивачем) за виконання зобов`язань Боржника (відповідача 1) щодо сплати суми кредиту за основним боргом, процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути солідарно з ТОВ “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС” (відповідач 1) та ОСОБА_1 (відповідач 2) заборгованості за кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000 у розмірі 297 670,23 грн, а саме: 210 289,31 грн заборгованості за кредитом, 17 484,43 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 69 896,49 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором. Позов обґрунтований, зокрема, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 553, 554, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 20, 27, 162-164, 171, 172 ГПК України, умовами кредитного договору від 20.12.21 № 11528743000 і договору поруки від 20.12.21 № 287990.
Відповідачі 1 та 2 своїм правом на подання відзиву не скористались, відзив на позов не подали. Заяви/клопотання з процесуальних питань від відповідачів до суду не надходили.
Про відкриття провадження у даній справі та її розгляд судом відповідачі 1 та 2 були повідомлені належним чином.
Частиною 5 ст. 176 ГПК України встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Згідно із ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З положень ч. 4 ст. 89 ЦК України слідує, що до Єдиного державного реєстру вносяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.
Згідно із ч. 1 ст. 7 та ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”, Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження відповідача – ТОВ “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС” є: 69027, м. Запоріжжя, вул. Освітянська, буд. 16
У зв`язку з відсутністю станом на час відкриття провадження у даній справі № 908/3563/25 зареєстрованого електронного кабінету у ТОВ “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС”, ухвала Господарського суду Запорізької області від 02.12.25 про відкриття провадження у справі № 908/3563/25 була направлена відповідачу 1 на вищезазначену адресу. 
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Як вбачається з відповіді № 2073977 від 02.12.25 з Єдиного державного демографічного реєстру, станом на час відкриття провадження у даній справі № 908/3563/25 повне місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) відповідача 2 - ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з відсутністю станом на час відкриття провадження у даній справі № 908/3563/25 зареєстрованого електронного кабінету у ОСОБА_1 , ухвала Господарського суду Запорізької області від 02.12.25 про відкриття провадження у справі № 908/3563/25 була направлена відповідачу 2 на вищевказану адресу. 
Разом з тим, 22.12.25 вказані екземпляри ухвал суду про відкриття провадження у справі № 908/3563/25, які були надіслані відповідачам 1 та 2, були повернуті підприємством поштового зв`язку до господарського суду без вручення адресату з відміткою (дослівно): “адресат відсутній”.
Суд зазначає, що відповідач 1 у даній справі є юридичною особою, на яку відповідно до положень ст. 4, ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо місцезнаходження юридичної особи та які відповідно до положень ст. 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. 
Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України “Про поштовий зв`язок” та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 № 270. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 09.02.22 у справі № 916/939/15-г.
Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 14.08.20 у справі № 904/2584/19, Касаційний господарський суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Верховний Суд у вищевказаній постанові також зазначив, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
День невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача (чів), яка (які) зареєстрована (ні) у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу (чам) ухвал суду (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.22 у справі № 910/4430/21).
Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі “Пономарьов проти України” від 03.04.08, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Про хід розгляду справи відповідачі могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.05 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Крім того, судом враховано, що Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами” (набрав законної сили 18.10.23) внесено зміни, зокрема, до ч. 6 ст. 6 ГПК України та викладено її (статтю) в наступній редакції: “…Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. 
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
Якщо реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви. …”.
Також, вказаним Законом внесено зміни також в ч. 7 ст. 42 ГПК України та викладено її в наступній редакції: “… Якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. 
Якщо інший учасник справи (відповідно до ч. 6 ст. 6 цього Кодексу) зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Суд, направляючи такому учаснику справи судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами. …”.
Частиною 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” вищезазначеного Закону встановлено, що справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються за правилами, що діють після введення в дію цього Закону. 
З викладеного вбачається, що з 18.10.23, зокрема, на юридичних осіб покладено обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), а також встановлено, що документи, які в обов`язковому порядку мають надсилатися іншій стороні, можуть надсилатись в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля).
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У відповідності до ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтись в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи за № 908/3563/25 дозволяють розглянути справу по суті спору.
За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти. 
При цьому, судом враховано, що:
- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається; 
- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя; 
- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді; 
- сторони по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.21 між акціонерним товариством “УКРСИББАНК” (Банк, Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС” (Клієнт, Позичальник) укладено кредитний договір № 11528743000 (Кредитний договір).
Відповідно до п. 1.1.1. авказаного Кредитного договору, Банк надає Клієнту Кредит в сумі 308 000,00 грн, а Клієнт зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку Кредит та сплатити плату за користування ним у порядку та на умовах, визначених Договором. Кредит надається одним Траншем в разі зазначеної суми Кредиту.
Згідно із п. 1.1.2. Кредитного договору, Кредит надається шляхом: зарахування Банком коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Клієнта № НОМЕР_1 у Кредитора для подальшого використання за цільовим призначенням.
Надання Кредиту здійснюється з 20.12.21 (п. 1.2.1. Кредитного договору).
Пунктом 1.2.2. Кредитного договору визначено, що Клієнт зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення Кредиту (Додаток № 2 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 19.12.23, якщо тільки відповідно до умов Договору не застосовується інший термін повернення заборгованості за Кредитом. Клієнт зобов`язується повертати Кредит та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі відповідно до умов Договору на рахунок № UA 043510050000003739111528743 у Кредитора, а якщо реквізити для погашення Траншу зазначені в Заяві на видачу Траншу, то погашення здійснюється на зазначений рахунок.
У відповідності до п.п. 1.3.1., 1.3.2. Кредитного договору, для Строкової суми Кредиту встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 12,9 % річних. Для Простроченої суми Кредиту встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для Строкової суми Кредиту на дату виникнення такого прострочення. 
Проценти нараховуються та сплачуються у порядку, передбаченому Правилами (п. 1.3.3. Кредитного договору).
Пунктом 8.3.1. Правил (договірні умови) обслуговування суб`єктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, осіб, що проводять незалежну професійну діяльність, представництв - клієнтів АТ «УКРСИББАНК» (зі змінами) визначено, що за користування Кредитом/Траншем Клієн сплачує проценти. Процентна ставка для Строкової суми Кредиту/Траншу встановлюється відповідно до Договору кредитування. 
Згідно із п. 1.3.4. Кредитного договору, Клієнт сплачує Банку комісії згідно з Додатком № 1 до Договору у порядку, визначеному Правилами.
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, виконання зобов`язань Клієнта за договором забезпечується наступним чином: з метою забезпечення виконання зобов`язань Клієнта Банком приймається порука, а саме порука: ОСОБА_1 , код за ДРФО НОМЕР_2 . Умови такого договору забезпечення повинні передбачати забезпечення виконання всіх зобов`язань Клієнта за договором, Заявами та додатковими угодам до договору, укладеними протягом строку дії договору. 
Додатком № 2 до Кредитного договору (з урахуванням додаткової угоди від 10.03.22 № 1 до Кредитного договору) сторони погодили графік погашення кредиту, Клієнт зобов`язується повернути Банку суму Кредиту відповідно до 19.12.23. 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором 20.12.21 між АТ “УКРСИББАНК” (Кредитор) та громадянином України ОСОБА_1 (Поручитель) укладено договір поруки № 287990 (Договір поруки).
Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання зобов`язань Боржника (тих, що існують на теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в тому числі тих на підставі окремих договорів, що можуть бути укладені в рамках Основного договору) щодо сплати:
- суми кредиту за Основним договором у розмірі 308 000,00 грн, та
- процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших санкцій, передбачених умовами Основного договору, та
- суми в розмірі, визначеному згідно з рішенням суду, якщо Основний договір буде визнаний недійсним у судовому порядку.
Пунктом 1.3. Договору поруки визначено, що відповідальність Поручителя за усіма у сукупності Основними зобов`язаннями обмежується сумою, що становить 462 000,00 грн. 
Згідно із п. 1.4. Договору поруки, строк поруки становить 12 років з дня укладення цього договору. 
У відповідності до п. 2.1 Договору поруки, у разі порушення Основного зобов`язання відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Поручитель відповідає за Основним зобов`язанням як солідарний боржник з іншими особами, які поручилися або поручаться за виконання Боржником такого Основного зобов`язання, якщо договором з іншою особою не встановлено інше. 
21.12.21 Банк (Кредитор) виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором та надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 308 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 21.12.21 № 0622502091/ з призначення платежу: «надання кредиту згідно угоди 11528743000 від 20.12.21: 6050445 – ТОВ «ВЕЛЕС БУД-ТРАНС»» та банківською випискою по рахунку з 20.12.21 по 23.12.21.
Згідно із випискою за кредитним договором від 20.12.21 по 13.11.25, станом на 13.11.25 заборгованість за Кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000 становить 297 670,23 грн, з яких: 210 289,31 грн заборгованість за кредитом, 17 484,43 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 69 896,49 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором. 
Невиконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором в частині погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.
Цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на засадах свободи договору; справедливості, добросовісності та розумності (п.п. 3, 6 ст. 3 ЦК України).
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб (ст. 627 ЦК України). 
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (“Позика”), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Нормами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.
Водночас, вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із вимогами ст. 204 ЦК України, укладений сторонами кредитний договір, як правочин, є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У процесі розгляду справи судом встановлено, що свої зобов`язання за договором позивач виконав належним чином, тоді як відповідачем-1 обов`язок щодо погашення кредитної заборгованості згідно з умовами договору не виконано. Доказів зворотного відповідачем-1 суду не надано, а судом не встановлено. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000 вбачається, що кредитні кошти надані відповідачу-1 траншем, що підтверджується меморіальним ордером від 21.12.21 № 0622502091/ на суму 308 000,00 грн, з призначення платежу: «надання кредиту згідно угоди 11528743000 від 20.12.21: 6050445 – ТОВ «ВЕЛЕС БУД-ТРАНС»» та банківською випискою по рахунку з 20.12.21 по 23.12.21.
Разом з тим, відповідач-1 свої зобов`язання по своєчасному поверненню суми кредиту (тіло) та сплаті процентів за користування кредитними коштами у встановлених розмірі та строки не виконав, внаслідок чого станом на 13.11.25 у нього утворилась заборгованість у розмірі 297 670,23 грн, з якої: 210 289,31 грн заборгованості за кредитом, 17 484,43 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 69 896,49 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором, що підтверджується наданими позивачем в матеріали справи довідками-розрахунками заборгованості за кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000.
Отже, факт наявності заборгованості відповідача-1 за кредитом в сумі 297 670,23 грн є підтвердженим.
Відносно строку дії кредитної лінії до 19.12.23 та дати виникнення простроченої заборгованості за Кредитним договором суд відзначає, що за умовами Графіку погашення кредиту, максимальний строк дії траншу до 19.12.23. 
Зважаючи на те, що кредитні кошти (транш) були надані Позичальнику 21.12.21, станом на день постановлення рішення у справі, сума неповернутого кредиту є простроченою.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.02 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.12.19 у справі № 756/2996/17, відсутність або наявність письмової досудової вимоги про усунення порушень зобов`язання не є перешкодою для реалізації права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 
Враховуючи підтвердження наданими доказами факту прострочення відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань Договором щодо повернення наданих кредитних коштів та обов`язкових платежів, позивач правомірно скористався правом на стягнення заборгованості у судовому порядку.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку, відповідно до умов Кредитного договору від 20.12.21 № 11528743000, позивачем нараховувались відповідачу 1 проценти за користування кредитними коштами. Загалом, станом на 13.11.25, за відповідачем 1 обліковується заборгованість за процентами, а саме:
- за процентами за користування кредитом за період з 21.12.21 по 19.12.23 у розмірі 17 484,43 грн;
- за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором за період з 11.06.22 по 31.10.25 у розмірі 69 896,49 грн.
Перевіривши надані позивачем розрахунки, судом встановлено, що нарахування процентів позивачем здійснено вірно, розрахунки жодним із відповідачів не спростовані.
Таким чином, факт наявності заборгованості відповідача 1 за кредитом станом на 13.11.25 в сумі 210 289,31 грн, за процентами за користування кредитом в суміі 17 484,43 грн та за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором в сумі 69 896,49 грн підтверджується наявними матеріалами цієї господарської справи. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором є обґрунтованими та задовольняються судом. 
Також судом встановлено, що позивачем в забезпечення виконання відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000 укладено договір поруки від 20.12.21 № 287990 з громадянином України ОСОБА_1 (Поручитель, відповідач 2).
Як вже зазначалось вище в цьому рішенні судом, відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання зобов`язань Боржника (тих, що існують на теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в тому числі тих на підставі окремих договорів, що можуть бути укладені в рамках Основного договору) щодо сплати:
- суми кредиту за Основним договором у розмірі 308 000,00 грн, та
- процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших санкцій, передбачених умовами Основного договору, та
- суми в розмірі, визначеному згідно з рішенням суду, якщо Основний договір буде визнаний недійсним у судовому порядку.
Пунктом 1.3. Договору поруки визначено, що відповідальність Поручителя за усіма у сукупності Основними зобов`язаннями обмежується сумою, що становить 462 000,00 грн. 
Згідно із п. 1.4. Договору поруки, строк поруки становить 12 років з дня укладення цього договору. 
У відповідності до п. 2.1 Договору поруки, у разі порушення Основного зобов`язання відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Поручитель відповідає за Основним зобов`язанням як солідарний боржник з іншими особами, які поручилися або поручаться за виконання Боржником такого Основного зобов`язання, якщо договором з іншою особою не встановлено інше. 
Оскільки відповідач 2 поручився перед позивачем за виконання зобов`язань відповідачем 1 за договором поруки, він відповідає перед позивачем солідарно з відповідачем 1. 
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов`язання, яке може виникнути в майбутньому. 
З урахуванням абз. 1 ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 547 та ст. 553 ЦК України, договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).
Відповідно до ст. 543 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителя/поручителів, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо. 
Позовні вимоги в даній справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тому, ефективний судовий захист прав та інтересів позивача є можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд впливає, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних відносин.
Захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя/поручителів у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього. 
ГПК України в редакції, що набрала чинності 15.12.17, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонам якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1 частини першої статті 20 ГПК України). 
З 15.12.17 господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду: спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб`єктний склад основного зобов`язання. 
Основне зобов`язання в даній справі з надання кредитних коштів виникло між юридичними особами, наявність фізичних осіб поручителів в даному випадку не є вирішальною для визначення суб`єктної юрисдикції справи у спорі. 
Даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів.
Щодо підстав припинення поруки необхідно зазначити, що відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Жодної з підстав для припинення дії Договір поруки від 20.12.21 № 287990, що визначені ст. 559 ЦК України, судом не встановлено.
Поряд з цим, судом встановлено, що зобов`язання за Кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000 відповідачем 1 не виконані, у зв`язку з чим станом на день прийняття процесуального рішення у справі по суті спору Позичальник має заборгованість в загальному розмірі 297 670,23 грн (210 289,31 грн заборгованість за кредитом, 17 484,43 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 69 896,49 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором). 
Отже, зобов`язання за Основним договором не припинились, а оскільки договір поруки укладено сторонами для забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, то не припинилась і дія договору поруки.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Жоден з відповідачів 1 чи 2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались, проти позову не заперечили, належними доказами доводи позивача не спростували. 
З огляду на наведене в тексті цього рішення позов задовольняється у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати присуджуються до стягнення порівну з відповідачів 1 та 2 на користь позивача.
Згідно п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. 
Судовий збір за даним позовом, з урахуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.11.22 у справі № 916/228/22, складає 3 572,04 грн та підлягає розподіленню порівну між відповідачами 1та 2.
Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС” (69027, м. Запоріжжя, вул. Освітянська, буд. 16, код ЄДРПОУ 40303641) та з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь акціонерного товариства “УКРСИББАНК” (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, код ЄДРПОУ 09807750) – заборгованість за Кредитним договором від 20.12.21 № 11528743000, а саме: 210 289 (двісті десять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн 31 коп. заборгованості за кредитом, 17 484 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 43 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом та 69 896 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн 49 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, що не сплачено своєчасно за договором. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕЛЕС БУД-ТРАНС” (69027, м. Запоріжжя, вул. Освітянська, буд. 16, код ЄДРПОУ 40303641) на користь акціонерного товариства “УКРСИББАНК” (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, код ЄДРПОУ 09807750) - 1 786 (одну тисячу сімсот вісімдесят шість) грн 02 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь акціонерного товариства “УКРСИББАНК” (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12, код ЄДРПОУ 09807750) - 1 786 (одну тисячу сімсот вісімдесят шість) грн 02 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.01.2026.

Суддя В.Л. Корсун