Справа № 675/15/26 
Провадження № 2-о/675/16/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" січня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Беліци М.О., учасників справи:
представника заявника: ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи 1, 2: представники не з`явилися,
заінтересованої особи 3: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 ; заінтересована особа - Ізяславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 (далі по тексту рішення - ОСОБА_3 , заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України громадянки України - ОСОБА_4 (далі по тексту рішення - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Сорокине Луганської області.
В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Краснодон (Сорокине) Луганської області померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Звертає увагу, що 01.03.2025 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 - сином ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання внаслідок отриманих поранень; його смерть пов`язана із захистом Батьківщини.
Вказує, що як вдова загиблого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю свого чоловіка ОСОБА_5 .
Крім цього, просить врахувати, що факт смерті матері її чоловіка до дня його смерті вказує на відсутність потреби у визначені її частки в праві на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю ОСОБА_6 , що напряму впливає на розмір частки в такій допомозі на яку вона претендує. 
На переконання заявника, факт смерті ОСОБА_4 породжує для неї відповідні правові наслідки - право на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю її чоловіка у відповідному збільшеному розмірі. 
Заявник зазначає і те, що не має можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , яке б було видане органами державної влади України, а наявне свідоцтво про смерть, видане органами влади лнр є таким, що не визнається на території України. 
Тим самим вважає, що за наведених обставин, єдино можливим способом встановлення факту смерті ОСОБА_4 є судове рішення, яке може бути прийняте в порядку, визначеному пунктом 8 частини 1 статті 315, статтею 317 ЦПК України.
У судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву, на підставах, які в ній викладені та просив встановити відповідний факт, який у будь-якому випадку, не порушить законних прав та інтересів заінтересованих осіб.
Заінтересована особа 3 - ОСОБА_2 повідомила суд, що є матір`ю спільних з ОСОБА_5 дітей, а померла ОСОБА_4 була її свекрухою. При цьому, ОСОБА_2 підтримала подану заяву та просила її задовольнити, вказуючи, що рішення суду про встановлення відповідного факту відповідатиме як її інтересам, так і інтересам дітей, законним представником яких вона являється. Також підтвердила обставини, викладені в заяві щодо факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в місті Сорокине Луганської області, тобто на тимчасово окупованій території України 
Заінтересовані особи 1, 2 явку в судове засідання своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча і належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Представник заінтересованої особи - Ізяславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подала письмову заяву про розгляд справи без її участі.
Суд, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи 3, допитавши свідка та розглянувши заяву і додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку.
Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Як встановлено судом, заявник ОСОБА_3 з 01.03.2025 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 01.03.2025 (а.с. 5). 
Як засвідчують матеріали справи, зокрема свідоцтво про народження НОМЕР_2 та Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00055776139 від 08.01.2026, матір`ю ОСОБА_5 являється ОСОБА_4 (а.с. 6-7).
У відповідності до сповіщення №1/588 сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.12.2025 за №1/8851 та свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 від 18.12.2025 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер (загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини) ОСОБА_5 .
Згідно довідки виконавчого комітету Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області від 17.12.2025 за №939 вбачається, що ОСОБА_3 15.12.2025 провела поховання свого чоловіка ОСОБА_5 на кладовищі в селі Білотин.
Також в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 13) та свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_4 від 06.08.2021.
При цьому суд враховує також і наступне.
Відповідно до приписів пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. 
Пунктом 1 статті 16-1 цього Закону передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. 
Згідно пункту 4 статті 16-1 Закону до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Пунктом 1 статті 16-3 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. 
Тим самим, суд погоджується з доводами заявника, що вона, як вдова загиблого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю свого чоловіка ОСОБА_5 . 
Очевидно, що факт смерті матері чоловіка заявника, тобто ОСОБА_4 до дня його смерті може напряму вплинути на розмір частки в праві на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю ОСОБА_5 .
Разом з цим, як вбачається з свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 , виданого на тимчасово окупованій території України 05.01.2022 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції міністерства юстиції лнр, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Краснодон (Сорокине) Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України.
Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сорокине Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України підтверджується фотографією пам`ятника з могили ОСОБА_4 з відображенням дати народження та дати її смерті. 
Крім цього, в судовому засіданні факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Сорокине Луганської області підтвердив і свідок ОСОБА_5 , який є її сином.
Потрібно зазначити, що на теперішній час свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території, не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки жодних правових наслідків на території України не створює, але вказує на юридичний факт смерті особи.
Суд констатує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» місто Сорокине є містом обласного значення в Луганській області та є тимчасово окупованим рф.
При цьому, постановою Верховної Ради України від 12.05.2016 №1351-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» місто Краснодон Луганської області перейменоване на місто Сорокине. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (далі - Правила), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Тим самим отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває принцип, що видані окупаційною владою документи, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Таку ж позицію у своїй постанові від 22.10.2018 виснував Верховний Суд у справі №235/2357/17.
Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Зважаючи на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду належними та допустимими доказами.
В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.
Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
07.05.2022 набрав чинності Закон України від 21.04.2022 №2217-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, внесено зміни до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до внесених змін будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику та/або іншим заінтересованим особам свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.
Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.
Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 12, 81, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_3 задовольнити.
Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла в м. Сорокине Луганської області.
Рішення підлягає до негайного виконання.
Копію рішення невідкладно надіслати до Ізяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для реєстрації смерті особи.
Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскарження даного рішення не зупиняє його виконання.
Повне рішення суду складено 13.01.2026.

Суддя Олександр Король