ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10193/22  Номер провадження 22-ц/814/287/26	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.
учасники справи:
представник позивача – адвокат Говорова С.Л.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - адвоката Дігтярь Людмили Анатоліївни 

на рішення Шевченківського районного суду м Полтави від 07 травня 2025 року, ухвалене суддею Тімошенко Н. В., повний текст рішення складено – 12 травня 2025 року

у справі за позовом представника ОСОБА_2 – адвоката Говорової Світлани Леонідівни до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та виплат при звільненні, -
В С Т А Н О В И В:

20.09.2022 представник ОСОБА_2 – адвокат Говорова С.Л. звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, в якому просила суд: - стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 144 000 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 60 000 грн, компенсацію за невиплачену відпустку у розмірі 49 500 грн (т.1 а.с. 1-2).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2018 позивач був прийнятий відповідачем на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018. 21.04.2022 ОСОБА_2 був звільнений з посади за угодою сторін, до цього часу трудову книжку не отримав. Середньомісячна заробітна плата складала 12 000 грн. У день звільнення з ОСОБА_2 не був здійснений повний розрахуноку, так як за весь час перебування у трудових відносинах з відповідачем, він не був у відпустці. Розрахунок при звільненні отримав 08.05.2022, але будь-яких документів, які б підтверджували отримання позивачем розрахунку, відповідач не надала. Крім того, відповідач нерегулярно сплачувала позивачу заробітну плату та він не отримав заробітну плату за 12 місяців на протязі всього періоду перебування у трудових відносинах з відповідачем. Вважає, що заборгованість по заробітній платі складає 144 000 грн (12 міс.х12 000 грн). Заборгованість по компенсації за невиплачену відпустку за 4 роки 2 місяці та 20 днів складає 49 500 грн. Вважає, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати складає 60 000 грн. Відповідач відмовляється надати довідку про середній заробіток та заборгованості по заробітній платі, сплаті компенсації за невикористану відпустку. На адресу відповідача був направлений адвокатський запит, яким було витребувано копії наказів про прийняття та звільнення з роботи з 01.02.2018 до 01.08.2022, копії заяв, які стали підставою для прийняття та звільнення ОСОБА_2 , довідка про заробітну плату (форма 3), відомості про розрахунок при звільненні, довідка про нараховану, але не виплачену заробітну плату (в тому числі за дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги при звільненні), довідку про середню заробітну плату, документи, які підтверджують дату отримання трудової книжки ОСОБА_2 при звільненні. Відповідач відповіді на запит не надала.

11.05.2023 до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла заява представника ОСОБА_2 – адвоката Говорової С.Л. про уточнення позовних вимог, в якій просила суд: - встановити факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді повара-універсала з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 06.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022; - зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала, на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 21.04.2022 та скасувати записи в трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 ; - стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 350 897 грн; - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 60 000 грн; - компенсацію за невиплачену відпустку у розмірі 49 500 грн; судові витрати (т.1 а.с. 52-58).

20.02.2025 до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла заява представника ОСОБА_2 – адвоката Говорової С.Л. про уточнення позовних вимог, в якій просила суд: - встановити факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді кухаря з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022; - зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 21.04.2022 та скасувати записи в трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 ; - стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 251 464,80 грн; - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 37 806 грн; - компенсацію за невиплачену відпустку у розмірі 21 946,69 грн, а всього 311 217,49 грн (т.2 а.с. 1-2).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 07 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та виплат при звільненні – задоволено частково.
Встановлено факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022.

Зобов`язано відповідача фізичну особу підприємця ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду кухаря з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022.
Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 249 964,80 грн, середній заробіток час затримки виплати заробітної плати в розмірі 37 806 грн, компенсацію за невиплачену відпустку в розмірі 21 946,69 грн, а всього 309 717, 49 грн.
Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1984,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах є необхідним для нарахування йому правильного трудового стажу та отримання заробітної плати.Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Відповідач дану норму законодавства постійно порушувала.Заборгованість по заробітній платі позивача становить в сумі 249 964,80 грн.Компенсація за невикористану відпустку становить 21 946,69 грн. Середній заробіток позивача час затримки виплати заробітної плати в розмірі 37 806 грн. Суд першої інстанції критично віднісся до доводів відповідача про втрату документів, так як у заяві ФОП ОСОБА_1 до правоохоронних органів не вказано, які саме документи зникли, кримінальне провадження по даній заяві не було відкрито, це не є поважною підставою для неподання учасником справи доказів, які були витребувані судом, а розцінюється судом як ухилення відповідачем від подання доказів по справі.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_1 – адвокат Дігтярь Л.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач повинен був дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме скласти заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо. Судом першої інстанції безпідставно встановлено, що позивач з 01.02.2018 був прийнятий відповідачем на посаду кухаря на підставі наказу №5 від 29.01.2018, а у квітні 2022 позивач подав заяву відповідачу про звільнення його з роботи і був фактично звільнений за угодою сторін з 21.04.2022, трудову книжку не отримав. 08.05.2022 позивач отримав розрахунок при звільненні у розмірі 1500 грн. Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем з 01.02.2018 по 21.04.2022 доводиться тими обставинами, що позивач був прийнятий на роботу та докази його звільнення відповідач не надав. Факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ТОВ «Руставелі-2» та звільнення його у відповідача 01.01.2022 судом не встановлено. Такі висновки суду першої інстанції суперечать зібраним у справі доказам. Відповідач підтверджує, що позивач працював у ФОП ОСОБА_1 у періоди з: 01.02.2018 по 02.03.2020; з 07.07.2020 по 31.10.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021, що підтверджується податковою звітністю. Листом ГУ ДПС у Полтавській області від 29.05.2024 з додатками підтверджується працевлаштування відповідача у ТОВ «Руставелі-2». Крім того, у матеріалах справи відсутні: наказ №5 від 29.01.2018, заяви на прийняття на роботу позивача до ФОП ОСОБА_1 , трудова книжка, докази, розписки тощо, про зберігання у відповідача (після першого звільнення) трудової книжки, трудові договори, докази отримання розрахунку в сумі 1500 грн, наказ про звільнення з 21.04.2022, докази не використання днів відпустки, а також позивач не знає назву посади, на якій працював у ФОП ОСОБА_1 , та просив скасувати записи в трудовій книжці, а якщо так, то є обізнаним про такі записи. Належних і допустимих доказів позивачем на підтвердження позовних вимог не надано і відсутні будь-які пояснення, що змушувало позивача працювати у ФОП ОСОБА_1 тривалий час без виплати заробітної плати і, при цьому, не звертався до органів Держпраці, правоохоронних органів, відсутні докази звернення до відповідача для фіксування таких порушень і вирішення питання по оплаті. Суд першої інстанції безпідставно критично віднісся до доводів відповідача про втрату документів. Відповідач 27.10.2022 звернулася до правоохоронних органів у зв`язку з тим, що виявила на робочому місці втрату документів по ФОП ОСОБА_1 і чітко вказала саме яких: наказів на прийом та звільнення співробітників, заяви осіб на прийом та звільнення, відомості про виплати заробітних плат, відпускних, лікарняних, про нарахування заробітних плат. Крім того, судом першої інстанції не враховано той факт, що ФОП ОСОБА_1 намагалася відновити вказані документи і запрошувала колишніх робітників прибути для їх відновлення за запрошенням, в тому числі, і ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , але ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не з`явилися. Відповідач вчиняла дії для відновлення документів, але саме позивач ухилився від таких дій, незважаючи на те, що ним подано позов без єдиного доказу і він має бути заінтересованим у відновленні документів, а відповідач пояснила неможливість подання таких документів і довела, що вчиняла дії щодо їх відновлення. Покази свідків не є доказами у справі, а тим більше такі, що не підтверджені доказами. Перше засідання у справі відбулося 16.11.2022, а заява про уточнення позовних вимог подана у березні 2023. Отже, вказана заява подана з порушенням строків, встановлених ст. 49 ЦПК України, до заяви не додані докази направлення відповідачу, в заяві не вказано для чого необхідно позивачу встановлення вказаного факту. Судом першої інстанції мала бути надана оцінка зазначеній заяві, необхідно встановити, чи відбулися зміна предмету позову, зміна предмету і підстав позову, збільшення/зменшення позовних вимог, чи дотримані строки для подання заяви і чи вчинив всі необхідні дії позивач при подачі такої заяви, а потім суд першої інстанції мав вирішити питання про прийняття до розгляду заяви. Таких дій не було вчинено судом при подачі уточнених позовних вимог 20.01.2025. Поведінка позивача доводить те, що він надає пояснення і обгрунтовує позов постійно, змінюючи свою позицію, що ставить під сумнів обгрунтування позовних вимог. Одночасно, відповідач вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення вийшов за межі позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 21.01.2026 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 11.12.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (т.2 а.с. 97-100), які були доставлені до електронних кабінетів та поштою. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 17.09.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 29.10.2025 о 10-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно рекомендованих повідомлень судові повістки на ім`я позивача ОСОБА_2 та відповідача ФОП ОСОБА_1 повернулися до апеляційного суду без вручення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання. Представник відповідача – адвокат Дігтярь Л.А. електронною поштою надала апеляційному суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_2 з 01.02.2018 був прийнятий відповідачем напосаду кухаря на підставі наказу №5 від 29.01.2018 (т.1 а.с. 56).

Відповідач не заперечує факту, що при прийнятті на роботу ОСОБА_2 надав трудову книжку, копію паспорту та ідентифікаційного номеру, відповідний запис був здійснений в трудову книжку ОСОБА_2 .

У квітні 2022 позивач подав заяву відповідачу про звільнення його з роботи був фактично звільнений за угодою сторін з 21.04.2022, трудову книжку не отримав.

08.05.2022 позивач отримав розрахунок при звільненні у розмірі 1500 грн.

Згідно довідки податкової та звітів ФОП ОСОБА_1 , позивачу була нарахована заробітна плату за період роботи у відповідача в сумі 159 513 грн (т.1 а.с. 59-75, 152-167). Документи, які підтверджують отримання позивачем заробітної плати, в справі відсутні.

Накази про звільнення позивача в матеріалах справи відсутні.

Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем з 01.02.2018 по 21.04.2022 доводиться тими обставинами, що позивач був прийнятий на роботу та докази його звільнення відповідач не надав.

Факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Руставелі-2» та звільнення його у відповідача 01.01.2022 судом не встановлено.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

У відповідності до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Таким чином, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.04.2020 у справі №344/2293/19 (провадження №61-1121св20) зазначено, що встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, атакож позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про відпустки»: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Згідно п. 8 ІІ розділу ІУ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці», розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плат, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Якщо працівник не був у відпустці тривалий час (або використав вибірково тільки окремі дні відпусток) і бажає, не звільняючись, отримати грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток, то відповідно до ч.1 ст. 24 Закону «Про відпустки» тільки в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, право отримати грошову компенсацію за невикористані за декілька років дні щорічних відпусток має працівник у разі звільнення.

Згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України в разі невиплати в день звільнення працівнику належних йому сум відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову (уточненого 20.02.2025) є: 
- встановлення факту перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді кухаря з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022; 
- зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 21.04.2022 та скасувати записи в трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 ; 
- стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 
- заборгованість по заробітній платі в сумі 251 464,80 грн; 
- середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 37 806 грн; - компенсацію за невиплачену відпустку у розмірі 21 946,69 грн, а всього 311 217,49 грн (т.2 а.с. 1-2). 
Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Згідно п.2 розділу ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 №462/1586/19 вказано, що у справах про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, які переглядаються в касаційному порядку, розмір середньоденної заробітної плати є обставиною, яка належить до предмета доказування. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, вийшов за межі позовних вимог, що є підставою для зміни рішення суду, виходячи з наступного. 
Як вбачається зі змісту рішення суду від 07.05.2025, суд першої інстанції встановив факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022, хоча позовні вимоги стосувалися періодів 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022, що вказує на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та безпідставно встановив період 01.02.2018 по 01.03.2020, вимогу про який не було заявлено.
Також при ухваленні рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині того, що зобов`язав фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду кухаря на з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022, хоча в цій частині стороною позивача були заявлені вимоги зобов`язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду кухаря на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади з 24.01.2022.
Крім цього, колегія суддів апеляційного суду також не погоджується з рішенням суду першої інстанції: 
- в частині встановлення факту перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді кухаря з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022;
- в частині зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про звільнення ОСОБА_2 з посади 21.04.2022; 
- в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 251 464,80 грн; в цій частині підлягає задоволенню розмір заборгованості 21 758,30 грн, тобто підлягає зменшенню до розміру 21 758,30 грн; 
- в частині стягнення компенсації за невиплачену відпустку у розмірі 21 946,69 грн, яка підлягає зменшенню до розміру 20 100,73 грн, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 з 01.02.2018 був прийнятий відповідачем на посаду кухаря на підставі наказу №5 від 29.01.2018, що підтверджується повідомленням ФОП ОСОБА_1 про прийняття працівника на роботу (т.1 а.с. 56).

Відповідач не заперечує факту, що при прийнятті на роботу ОСОБА_2 надав трудову книжку, копію паспорту та ідентифікаційного номеру, відповідний запис був здійснений в трудову книжку ОСОБА_2 .

Накази про прийняття на роботу, про звільнення позивача у матеріалах справи відсутні, крім зазначення у відомостях про трудові відносини осіб та проходження військової служби: наказу №20/2020, п1 ст. 36 КзПп (т.1 а.с. 142); наказу №30/2020, п1 ст. 36 КзПп (т.1 а.с. 141); наказу №3/2021 від 30.12.2021, п.1 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 140).

У відзиві від 10.03.2023 на позовну заяву представник відповідачаФОП ОСОБА_1 – адвокат Дігтярь Л.А. вказує, що 26.10.2022 було виявлено зникнення документів, в т.ч. бухгалтерських і кадрових ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Руставеллі 2». З відповідною заявою ОСОБА_1 звернулася 27.20.2022 до РУП ГУНП в Полтавській області. Довідкою від 28.10.2022 повідомлено, що ознак кримінального або адміністративного правопорушення не вбачається і перевірку за даними повідомлення припинено. Відповідач розпочала відновлювати документи і в т.ч. 14.12.2022 запросила колишніх працівників ФОП ОСОБА_1 , (особисто позивача) та ТОВ «Руставеллі 2» для складання та підписання відповідних (направила запрошення рекомендованим листом). ОСОБА_2 на вказану дату не з`явився (а.с. 53-55).

Згідно довідки ДОП СДОП відділу превенції Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції Тотар Т.І. від 28.10.2022, 27.10.2022 надійшло звернення гр. ОСОБА_1 , в якому остання повідомила, що 26.10.2022 близько 18.00 год, перебуваючи на робочому місці в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виявила втрату документів на ФОП ОСОБА_1 , деякі документи на ТОВ «Руставеллі 2», а саме накази на прийом та звільнення співробітників ФОП ОСОБА_1 , заяви на фізичних осіб на прийом та звільнення ФОП ОСОБА_1 , відомості про виплати заробітних плат, відпускних, лікарняних, відомості нарахування заробітних плат, деякі документи ТОВ «Руставеллі 2». Факт крадіжки заперечує. Звернулася з метою відновлення документів. За вказаним фактом не вбачається ознак кримінального або адміністративного правопорушення. Перевірку по повідомленню закінчити (а.с. 126).

Як встановила колегія суддів апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про те, що у квітні 2022 позивач подав заяву відповідачу ФОП ОСОБА_1 про звільнення його з роботи та був фактично звільнений за угодою сторін з 21.04.2022, трудову книжку не отримав, не узгоджується з матеріалами справи.

У частині вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді кухаря з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За загальним правилом у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб відображається повна інформація про всі джерела доходу, як доходи, задекларовані самостійно фізичною особою або ФОП, так і дані, подані податковими агентами.

Зокрема, згідно відомості від 24.10.2022 №1601-22-09178 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24.10.2022 відносно ОСОБА_2 за період з 1-го кварталу 2018 по 2-й 2022, позивач ОСОБА_2 був звільнений у ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника єдиного внеску 3378108441) 31.12.2021 (т.1 а.с. 15) та 03.02.2022 був прийнятий на роботу до ТОВ «Руставеллі 2» (податковий номер платника єдиного внеску 39421182), 21.04.2022 був звільнений з роботи з ТОВ «Руставеллі 2» (т.1 а.с. 16). 

Крім цього, факт прийняття 03.02.2022 на роботу до ТОВ «Руставеллі 2» та звільнення з роботи 21.04.2022 позивача ОСОБА_2 з ТОВ «Руставеллі 2» підтверджується додатками 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплачено) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з якого вбачається, що ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) 03.02.2022 прийнятий на роботу та 21.04.2022 був звільнений з роботи (т.1 а.с. 193-195).

Згідно відомості від 24.10.2022 №1601-22-09178 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податкіа станом на 24.10.2022 відносно ОСОБА_2 за період з 1-го кварталу 2018 по 2-й 2022, що останній отримував доходи з таких джерел: ФОП ОСОБА_1 , у вигляді заробітної плати (із зазначенням щомісячної суми доходу), дата прийому на роботу вперше - 01.02.2018, дата остаточного звільнення з роботи - 31.12.2021, а також значиться джерело отримання доходу - ТОВ «Руставеллі 2», дата прийому на роботу - 03.02.2022, дата звільнення з роботи - 21.04.2022, у лютому, березні, квітні 2022 сума доходу – 0,00 грн (т.1 а.с. 15-16). 

Крім цього, у цій відомості у вказаний період роботи ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 (з 01.02.2018 по 31.12.2021) значаться ще дві дати звільнення ОСОБА_2 : дата звільнення його з роботи - 02.03.2020, дата звільнення з роботи - 31.10.2020, дата наступна прийняття на роботу - 06.07.2021, тобто відсутня дата прийняття на роботу ОСОБА_2 у період з 02.03.2020 по 31.10.2020. Крім цього, під номером запису 10 у другому кварталі 2020 у графі: джерело отримання доходів значиться «відсутня інформація про доходи», у графі «код та назва доходу» значиться – прочерк. Під наступним номером запису 11 у третьому кварталі 2020 у графі: джерело отримання доходів значиться ФОП ОСОБА_1 ; у графі «код та назва доходу» значиться – заробітна плата, сума нарахованого доходу 14 131,00 грн. Під наступним номером запису 12 у четвертому кварталі 2020 у графі: джерело отримання доходів значиться ФОП ОСОБА_1 ; у графі «код та назва доходу» значиться – заробітна плата, сума нарахованого доходу 5 300, 00 грн, що доводить роботу позивача у період з 02.03.2020 по 31.10.2020 у ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки у відомості за період з 02.03.2020 по 31.10.2020 відсутня дата прийняття ОСОБА_2 на роботу після звільнення 02.03.2020, тому сумніви щодо його роботи у цей період слід тлумачити на користь позивача. 

Далі, у відомості відсутня інформація про джерела отримання доходів (щодо роботодавця) та інформація про доходи позивача у 1 та 2 кварталі 2021 - (стоїть прочерк), що не підтверджує роботу позивача у ФОП ОСОБА_1 та, відповідно, отримання ним доходу, у вказаний період, тобто з січня 2021 по червень 2021 включно, а 06.07.2021 - значиться дата прийняття позивача на роботу.

Отже, аналізуючи зазначений вище період з 02.03.2020 (дата звільнення з роботи) по 31.10.2020 (дата звільнення з роботи), з урахуванням відсутності у відомості дати прийняття позивача на роботу у цей період (після звільнення 02.03.2020) та з урахуванням даних про отримання ним у цей період з 02.03.2020 по 31.10.2020 заробітної плати (за виключенням 2-го кварталу 2020), колегія суддів приходить до висновку, що належними та допустими доказами підтверджується робота позивача у ФОП ОСОБА_1 у період з 01.02.2018 по 31.10.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021, тобто, виходячи із заявлених позовних вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді кухаря з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022, то дійсно підтверджуються період його роботи з 01.02.2018 по 31.10.2020 (у який входить період з 02.03.2020 по 06.07.2020) та період з 06.07.2021 по 31.12.2021. 

У спірний період з 01.11.2020 по 06.07.2021, як зазначалося вище,відсутня інформація про джерела отримання доходів (щодо роботодавця) та інформація про доходи позивача у 1 та 2 кварталі 2021 - (стоїть прочерк), що не підтверджує роботу позивача у ФОП ОСОБА_1 та, відповідно, отримання ним доходу, у вказаний період, тобто з листопада 2020 (день звільнення 31.10.2020) по червень 2021 включно (день прийняття на роботу 06.07.2021).

У спірний період з 01.01.2022 по 21.04.2022 позивачОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 не працював, а працював, як зазначалося вище, у ТОВ «Руставеллі 2»: дата прийому на роботу - 03.02.2022, дата звільнення з роботи - 21.04.2022. 

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту роботи у ФОП ОСОБА_1 у спірні періоди з 01.11.2020 по 06.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022 (відсутні заяви (копії) позивача про прийняття на роботу, про звільнення; накази (копії) про прийняття на роботу чи звільнення, розрахункові рахунки чи відомості про отримання заробітної плати, грошові перекази заробітної плати, копія трудової книжки тощо).

Як вбачається з матеріалів справи та слідує зі змісту апеляційної скарги, сторона відповідача визнає, що позивач працював у ФОП ОСОБА_1 у періоди з: 01.02.2018 по 02.03.2020; з 07.07.2020 по 31.10.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021, що підтверджується, як зазначає сторона відповідача, податковою звітністю.

Таким чином, відсутній спір між сторонами в частині встановлення факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря у періоди з 01.02.2018 по 01.03.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021.

Крім цього, перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря у вказані періоди з 01.02.2018 по 01.03.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021, як зазначалося вище, підтверджується належним та допустими доказом -відомістю від 24.10.2022 №1601-22-09178 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24.10.2022 відносно ОСОБА_2 за період з 1-го кварталу 2018 по 2-й 2022 (т.1 а.с. 15-16).

Отже, у цій частині позовних вимог підлягає задоволенню вимога про встановлення факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря лише у період з 02.03.2020 по 06.07.2020. Рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги.

У частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 21.04.2022, скасувати записи у трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 , то, як зазначалося вище, в цій частині суд першої інстанції вийшов за межі позовної вимоги та зобов`язав відповідача фізичну особу підприємця ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду кухаря на з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022.

Оскільки матеріалами справи доводиться факт прийняття  ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та звільнення його з цієї посади 31.12.2021, то в цій частині підлягає задоволенню вимога частково, а саме про зобов`язання відповідача ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 31.12.2021. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задволенні вимоги про скасування записів у трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 , не оскаржене, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

У частині позовної вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 251 464,80 грн, колегія суддів приходить до наступного висновку.  

Згідно довідки податкової та звітів ФОП ОСОБА_1 , позивачу була нарахована заробітна плата за період роботи у відповідача, що підтверджується, зокрема, податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 (т.1 а.с. 59-75, 152-167), а саме у 1-у кварталі 2018 сума нарахованого доходу склала 11 469 грн; у 2-у кварталі 2018 – 11 469 грн; у 3-у кварталі 2018 – 11 469 грн; у 4-у кварталі 2018 – 11 469 грн; у 1-у кварталі 2019 – 12 900 грн; у 2-у кварталі 2019 – 12 900 грн; у 3-у кварталі 2019 – 12 900 грн; у 4-у кварталі 2019 – 12 900 грн; у 3-у кварталі 2020 – 17 023,00 грн; у 4-у кварталі 2020 – 21 200 грн; у липні 2021 – 5 268,13 грн; у серпні 2021 – 6 100,00 грн; у вересні 2021 - 6101 грн; у жовтні 2021 – 6 101,00 грн; у листопаді 2021 – 6 102,00 грн; у грудні 2021 – 6500 грн. 

Таким чином, загальна сума доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 за періоди роботи з 01.02.2018 по 31.10.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021 склала 171 871,13 грн.

Отже, у спірний період з 02.03.2020 по 06.07.2020 позивачу дохід не нараховувався та заробітна плата не виплачувалася, тому в цій частині позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період підлягає задоволенню.
На підтвердження уточнених позовних вимог позивачем ОСОБА_2 надано розрахунок уточнених позовних вимог (т.2 а.с. 4-5), згідно якого заборгованість по заробітній платі складає 251 464,80 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати – 37 806,009 грн, компенсація за невиплачену відпустку - 21 946,69 грн.
Сторона відповідача на спростування розрахунку уточнених позовних вимог не надала суду першої інстанції розмір середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_2 , не провела свій контррозрахунок, тобто погодилася з наданим розрахунком та не заперечила у належний процесуальний спосіб шляхом надання своїх доказів на спростування уточнених позовних вимог сторони позивача.
Таким чином, обраховуючи невиплачену заробітну плату позивача за період з 02.03.2020 по 06.07.2020, колегія суддів бере за основу розмір середньоденного заробітку 255,98 грн, який зазначено стороною позивача у розрахунку позовних вимог (т.2 а.с. 4), та його розмір не спростовано стороною відповідача. У період з 02.03.2020 по 06.07.2020 кількість робочих днів складає – 85; 255,98 грн (розмір середньоденної заробітної плати) х 85 днів = 21 758,30 грн. Ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як заборгованість заробітної плати за період з 02.03.2020 по 06.07.2020.

Отже, розмірзаборгованості по заробітній платі, яку сторона позивача визначила як 251 464,80 грн, підлягає зменшенню до розміру 21 758,30 грн, виходячи з того, що за періоди роботи з 01.02.2018 по 31.10.2020 та з 06.07.2021 по 31.12.2021 загальна сума доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача, як вказано вище, склала 171 871,13 грн, а вказана сума заборгованості по заробітній платі 251 464,80 грн є недоведеною, тому задоволенню у вказаному розмірі не підлягає. Рішення суду в цій частині підлягає зміні.

В частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати – 37 806,009 грн, то стороною відповідача також не спростований наведений представником позивача розрахунок, зокрема, в частині обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати - 6 301 грн, за шість місяців (6 301 грн х 6 міс.) його розмір складає 37 806 грн, з чим погоджується колегія суддів. 
Таким чином, беручи до уваги наявність заборгованості по заробітній платі за період з 02.03.2020 по 06.07.2020, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 37 806,009 грн. 

У частині позовної вимоги про стягнення компенсації за невиплачену відпустку у розмірі 21 946,69 грн за період з 01.02.2018 по 21.04.2022, то стороною відповідача також не спростовано наведений представником розрахунок компенсації за невиплачену відпустку, але, з урахування того, що 31.12.2021 позивач був звільнений з роботи у відповідача, тому із вказаного періоду підлягає виключенню сума 1845,96 грн як компенсація за 6 днів невикористаної відпустки за 2022, отже розмір компенсації за невиплачену відпустку у період з 01.02.2018 по 31.12.2021 підлягає зменшенню на вказану суму та буде становити 20 100,73 грн (21 946,69 - 1845,96). Рішення суду в цій частині підлягає зміні. 

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню відповідно в певній частині та зміні. 

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Згідно ч.1,2 п.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами у порядку ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до наступних висновків
Представник ОСОБА_2 – адвокат Говорова С.Л. звернулася до суду першої інстанції з позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому (з урахування уточнених позовних вимог) просила: - встановити факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді повара-універсала з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022; - зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_1  видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 24.01.2022; - скасувати записи в трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 ; - стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 251 464,80 ґрн; - стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток час затримки виплати заробітної плати в розмірі 37 806 грн; - стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за невиплачену відпустку в розмірі 21 946,69 грн.

Отже, ОСОБА_2 згідно первісного позову від 20.09.2022 було пред`явлено 3 вимоги майнового характеру. У 2023 (з урахуванням уточнень позовних вимог від 11.05.2023), ОСОБА_2 , крім вимог майнового характеру, пред`явлено 2 вимоги немайнового характеру і 1 вимогу про встановлення факту.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру у 2022 ОСОБА_2 повинен був сплатити 992,40 грн (2481 грн*0,4), за позовну заяву немайнового характеру у 2023 – 1073,60 грн (2684 грн*0,4), за вимогу про встановлення факту у 2023 – 536,80 грн (2684 грн*0,2).

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому, на вимогу позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невиплачену відпустку- звільнений від сплати судового збору.

Тому при зверненні до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 676,40 грн (992,40 грн+1073,60 грн*2+536,80 грн).

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при зверненні до суду сплачено судовий збір за вимогу про встановлення факту у розмірі 536,80 грн, що підтверджується квитанцією від 11.05.2023 (т.1 а.с. 97). 

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що вимога ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах підлягає задоволенню в межах періоду з 02.03.2020 по 06.07.2020. Також задоволенню підлягає позовна вимога про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду повара-універсала на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади – 31.12.2021. Позовна вимога про скасування запису в трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійснені ФОП ОСОБА_1 – задоволенню не підлягає (рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін). Позовна вимога про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі – підлягає частковому задоволенню у розмірі 21 758 грн. Позовна вимога про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток час затримки виплати заробітної плати у розмірі 37 806 грн – підлягає задоволенню повністю (рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін). Позовна вимога про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за невиплачену відпустку підлягає частковому задоволенню у розмірі 20 100,73 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн (позовна вимога про скасування запису в трудовій книжці). З ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн (вимога про встановлення факту). З ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1888,68 грн (1073,60 грн+815,08 грн) за позовну вимогу немайнового характеру про видачу трудової книжки та позовні вимоги майнового характеру, з урахування розміру задоволених вимог (26,19%).

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже при подачі апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 7 083,85 грн ((536,80 грн+1073,60 грн+3112,17 (1% майнових вимог) )*150%).

Згідно матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатила 3 000 грн (т.2 а.с. 70).

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 638,20 грн (((536,80 грн +1073,60 грн+815,07 (1% майнових вимог) )*150%) -3 000 грн).

З врахуванням викладеного, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.05.2025 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат - підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про розподіл судових витрат зі сплати судового збору у справі.

Отже, розподіл судових витрат зі сплати судового збору у даній справі слід провести таким чином.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2526,88 грн.  

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 - адвоката Дігтярь Людмили Анатоліївни – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м Полтави від 07 травня 2025 року в частині встановлення факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022 та в частині зобов`язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду кухаря на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 по 01.03.2020, з 02.03.2020 по 06.07.2020, з 01.11.2020 по 05.07.2021, з 01.01.2022 по 21.04.2022 - скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог. 

Встановити факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на посаді кухаря з 02.03.2020 по 06.07.2020.

Зобов`язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 трудову книжку, в якій зробити запис про прийняття ОСОБА_2 на посаду кухаря на підставі наказу №5 від 29.01.2018 з 01.02.2018 та про звільнення ОСОБА_2 з посади 31.12.2021.

Рішення Шевченківського районного суду м Полтави від 07 травня 2025 року в частині стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 249 964,80 грн та компенсації за невиплачену відпустку у розмірі 21 946,69 грн - змінити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 21 758,30 грн.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за невиплачену відпустку у розмірі 20 100,73 грн. 

Рішення Шевченківського районного суду м Полтави від 07 травня 2025 року в частині стягнення середнього заробітку час затримки виплати заробітної плати у розмірі 37 806 грн – залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного суду м Полтави від 07 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування записів у трудовій книжці ОСОБА_2 , які здійсненні ФОП ОСОБА_1 , не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядалося.

Рішення Шевченківського районного суду м Полтави від 07 травня 2025 року в частині стягнення зфізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 1984,80 грн – скасувати і ухвалити нове рішення в частині розподілу судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 526,88 грн.  

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов