ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/26958/25 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У травні 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2025 року з 80% до 70% відповідних сум грошового забезпечення;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміру починаючи з 01 лютого 2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 80% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Управління Державної охорони України від 20 лютого 2024 року №2/6-2461, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01 лютого 2023 року;
- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію пенсії з 01 березня 2025 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення у 2025 році" від 25 лютого 2025 року №209, з урахуванням проведених виплат та без обмеження пенсії максимальним розміром. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року позов задоволено повністю:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 80% до 70% та обмеження пенсії максимальним розміром з 01 лютого 2023 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 лютого 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, виходячи з 80% відповідних сум грошового забезпечення без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2025 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року з урахуванням індексації, запровадженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році", без обмеження пенсії максимальним розміром;
- стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині перерахунку пенсії з урахуванням суми індексації без обмеження її максимальним розміром та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині перерахунку пенсії з урахуванням суми індексації без обмеження її максимальним розміром.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно встановлено обставини справи. 
Звернув увагу суду на те, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VI максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року не може перевищувати 10740,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ з 01 січня 2018 року максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 23 квітня 2014 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в розмірі 80 відсотків грошового забезпечення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №320/19272/24 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 перерахувати та виплатити пенсію на підставі довідки Управління Державної охорони України від 20 лютого 2024 року № 2/6-2461, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Управління Державної охорони України від 20 лютого 2024 року №2/6-2461, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01 лютого 2023 року. 
Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років станом на 01 березня 2025 року позивачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №320/19272/24 та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209, в результаті чого підсумок пенсії (з надбавками) склав 28613,02 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 23610,00 грн.
Представник позивача звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 13 квітня 2025 року, якою просила перерахувати та виплатити позивачу пенсію в розмірі 80% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Управління Державної охорони України від 20 лютого 2024 року № 2/6-2461 без обмеження максимальним розміром з 01 лютого 2023 року, нарахувати та виплатити індексацію з 01 березня 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 та з 01 березня 2024 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 без обмеження пенсії максимальним розміром (а.с. 14).
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 09 травня 2025 року №21595-19918/К-02/8-2600/25 повідомило позивача про те, що на виконання рішенням Київського окружного адміністративного суду здійснено перерахунок пенсії в розмірі 80% від суми грошового забезпечення на підставі довідки Управління Державної охорони України від 20 лютого 2024 року № 2/6-2461 починаючи з 01 квітня 2019 року, водночас рішенням суду від 04 листопада 2024 року у справі №320/19272/24 не зобов`язано Головне управління проводити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, а тому відсутні підстави для перерахунку та виплати пенсії з урахуванням індексації без обмеження пенсії максимальним розміром (а.с. 15-16).
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в у м. Києві, позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про те, що при перерахунку пенсії відповідно до ст.і 63 Закону №2262-ХІІ відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч. 2 ст. 13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Крім того, у даній справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI, а тому обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.
Також суд першої інстанції наголосив, що закон не уповноважує територіальний орган Пенсійного фонду на власний розсуд визначати підстави та умови для обмеження пенсійних виплат, а тому відповідні дії ГУ ПФУ в м. Києві суд визнає протиправними, оскільки такі вчинені всупереч приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1994 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.
За змістом ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Законом № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у ст. 43 Закону № 2262-XII, які викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.
Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року №7-р(II)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи ст. 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Таким чином Конституційний Суд України вчергове наголосив, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, не відповідає сутності соціальних гарантій високого рівня для осіб, на яких поширюється дія ч. 5 ст. 17 Основного Закону.
Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років ОСОБА_1 станом на 01 березня 2025 року останньому проведено перерахунок пенсії з урахуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №320/19272/24 та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209, в результаті чого підсумок пенсії (з надбавками) склав 28613,02 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії 23610,00 грн.
З огляду на такі обставини, суд апеляційної інстанції наголошує, що на момент виникнення спірних правовідносин нормами Закону № 2262-ХІІ не передбачено будь-яких обмежень максимального розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного закону, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача зокрема в частині дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 26 листопада 2025 року у справі №380/9952/25, від 16 грудня 2025 року у справі №140/2813/25.
Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року виключно в частині перерахунку пенсії позивача з урахуванням суми індексації без обмеження її максимальним розміром, водночас правильність висновків суду першої інстанції в іншій частині задоволених вимог учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалися, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вони перебували поза межами апеляційного перегляду.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку