П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9676/25	

Категорія 111030000	Головуючий у суді І інстанції: Стефанов С.О. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 р. у справі № 420/9676/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 04.04.2023 року №0552149-2407-1552 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання у сумі 27037,40 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 13.03.2024 року №0040184-2407-1552-UA51100170000087238 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання у сумі 55738,64 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік, мотивуючи його тим, що вказані податкові повідомлення-рішення є очевидно протиправними, такими, які не відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам, а тому підлягають скасуванню, посилаючись на те, що попри встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили, обставини, згідно яких вказаний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач – Головне управління ДПС в Одеській області прийняв оскаржувані податкові-повідомлення рішення. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 04.04.2023 року №0552149-2407-1552 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання у сумі 27037,40 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 13.03.2024 року №0040184-2407-1552-UA51100170000087238 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання у сумі 55738,64 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області зазначає, що суд І інстанції надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доказів відповідача, що призвело до порушення принципів, закріплених у ст. 8 КАС України, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що у свою чергу, призвело до порушення вимог ст. 72, 242 КАС України. Зокрема, судом першої інстанції не дотримана така основна засада судочинства, передбачена ст. 129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
22.10.2025 року позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що відповідач у апеляційній скарзі обмежився лише цитуванням положень Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів законодавства, при цьому, взагалі не вказав на те в чому конкретно, на його думку, полягають порушення судом матеріального права і які конкретно норми процесуального права нібито порушив суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в сфері сільськогосподарського виробництва за наступними кодами КВЕД: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.19 вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.63 післяурожайна діяльність; 52.10 складське господарство.
Головним управлінням ДПС в Одеській області в автоматичному режимі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (2578302134) було сформовано податкові повідомлення – рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості: 
- від 04.04.2023 року № 0552149-2407-1552, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 27037,40 грн. за 2022 рік;
- від 13.03.2024 року № 0040184-2407-1552-UA51100170000087238, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 55738,64 грн. за 2023 рік.
Об`єктом оподаткування за цими податковими повідомленням – рішенням є цілісний майновий комплекс консервного цеху площею 4159,6 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 6135 від 09.11.2016 р., що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що попри встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили, обставини, згідно яких вказаний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач – Головне управління ДПС в Одеській області прийняв оскаржувані податкові-повідомлення рішення, які відповідно є незаконними, протиправними та підлягають скасуванню.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.пп.16.1.3-16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до п.36.5 ст.36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. 
Згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп. “ж” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Згідно з пп.пп.266.3.1-266.3.3 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Відповідно до пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно з пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до групи “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) відносяться: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.
Відповідно до п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Згідно з п.30.2 ст.30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Під час розгляду справи суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у 2022-2023 роках здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, що підтверджується наданими до суду первинними документами, а саме: договорами оренди земельних ділянок, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, товарними чеками, договором про сезонне використання земельних ділянок для вирощування сільськогосподарських культур від 20.04.2016 року № 15, рахунками на оплату, квитанціями про оплату за використання земельних ділянок, договором купівлі-продажу трактору колісного № 1 від 10.03.2017 року, договором купівлі-продажу трактору колісного № 0348-167 від 27.05.2017 року, договору найму транспортного засобу з екіпажем від 03.07.2017 року з додатками.
Позивач вказує, що вказаний об`єкт нежитлової нерухомості використовуються ним для забезпечення власної сільськогосподарської виробничої діяльності.
Відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Згідно з абз.2 ст.1 Закону України “Про сільськогосподарський перепис” виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Таким чином, відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України позивач відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу, які в силу приписів підпункту пп. “ж” пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Тотожна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 820/3707/17, від 24.04.2020 року у справі № 540/2206/19, від 10.04.2020 року у справі № 823/1751/17.
Крім того, під час розгляду справи відповідач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, які дають підстави вважати, що позивач використовував вищевказаний об`єкт нерухомого майна у іншій діяльності.
Окрім того, судом встановлено, що судові рішення у справах (815/2766/18, № 420/9/20, № 420/24020/21, № 420/18994/22), якими були скасовані податкові-повідомлення рішення аналогічні оскаржуваному за попередні роки (2016, 2017, 2019, 2020, 2021), якими повно, всебічно та об`єктивно встановлені правовідносини сторін та фактичні обставини цього перманентного спору, набрали законної сили. 
Відповідно до ч. 4 ст. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
З моменту ухвалення вказаних судових рішень змін до пп. 14.1.235 п.14.1 ст. 14 та підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, який викладено в редакції Законів України № 2628-VIII від 23.11.2018 р. та № 3603-IX від 23.02.2024, які б змінювали регулювання правовідносин сторін, законодавцем не вносилось.
Згідно цієї норми закону (підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), на якій ґрунтувались висновки апеляційного суду у справі № 815/2766/18, та висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 420/9/20 та у справах № 420/24020/21, № 420/24021/21, № 420/18994/22 будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), раніше віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а наразі – до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктами оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Позивач не здає будівлі належного йому цілісного майнового комплексу консервного цеху третім особам в оренду, лізинг чи позичку, а використовує їх у власній сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарський товаровиробник – фізична особа – підприємець з 2016 року й дотепер. 
Таким чином, законодавче регулювання правовідносин позивача та відповідача, а також фактичні обставини, встановлені зазначеними рішеннями суду, що набрали законної сили, якими було вирішено п`ять аналогічних спорів між тими ж сторонами, за період з 2016 року по цей час, не змінились, тому відповідач – Головне управління ДПС в Одеській області не мало правових підстав для нарахування позивачеві на вказаний об`єкт нерухомості податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 та 2023 роки. 
За наявності вказаних обставин у відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 та 2023 роки на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, попри встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили, обставини, згідно яких вказаний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач – Головне управління ДПС в Одеській області прийняв оскаржувані податкові-повідомлення рішення, які відповідно є незаконними, протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (т.1 а.с. 96) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року по справі № 420/9676/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький