Справа №127/13524/22 
Провадження №1-кп/127/438/22 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №22021020000000004 від 16.01.2021, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 у 2015 році, діючи умисно, вступив та став активним учасником терористичної організації, під назвою «Донецька народна республіка».
Так, ОСОБА_5 , у 2015 році, діючи умисно та розуміючи, що основною метою діяльності терористичної організації «ДНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення «Донецька народна республіка» на території Донецької області, в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2,73 Конституції України, вступив у змову з невстановленими особами з числа її активних учасників та приєднався до складу терористичної організації «ДНР», а саме: «З мотострілкового батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), виконуючи обов`язки щодо забезпечення контрольно-пропускного режиму та охорони території адміністративної будівлі вказаної вище військової частини.
У зв`язку із зарахуванням до особового складу терористичної організації ОСОБА_5 , отримав військову форму одягу із знаками розрізнення характерними для учасників терористичної організації «ДНР», вогнепальну автоматичну зброю, військове звання гвардії єфрейтор.
Зазначені протиправні дії ОСОБА_5 вказують на його умисну участь у складі терористичної організації «ДНР» та веденні її злочинної діяльності проти військових підрозділів Збройних Сил України і інших військових формувань України, які приймають участь у проведенні антитерористичної операції та Операції об`єднаних сил на території Донецької області.
Судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Так, відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя виходив із того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.
Враховуючи положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи суд зазначає наступне.
З 24 лютого 2022 року АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та тимчасово окупованих територій.
Відповідно до ч. 4 ст. 548 КПК України оригінал запиту про міжнародно-правову допомогу надсилається за кордон поштою, то в умовах припинення АТ «Укрпошта» приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації, виконати вимоги КПК України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території російської федерації немає можливості.
Повістки про виклик ОСОБА_5 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду на офіційному веб-сайті Вінницького міського суду Вінницької області, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження – у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення», а копію процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_5 на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-які клопотання від обвинуваченого на адресу суду не надходили.
Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області адвоката ОСОБА_4 , уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченого.
Отже, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_5 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.
Після постановлення ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2022 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 46, ст. 42, п. 8 ч. 2 ст. 51 та ч. 2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.
Крім цього, згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження.
В судовому засіданні приймав участь адвокат ОСОБА_4 , який обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.
Судом, також, вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Вінницького міського суду Вінницької області.
Захисник обвинуваченого не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження, а також, здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та просив ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом, вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.
Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані його права на належне представництво у суді.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.
Судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- військовий квиток серії НОМЕР_2 від 01.10.2015, довідка від 19.08.2020, довідка від 24.07.2020, які підтверджують факт проходження служби у військовій частині № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка підпорядкована Міністерству оборони ДНР (т.1 а.с. 140-145);
- протокол огляду від 28.01.2021, відповідно до якого було зібрано інформацію стосовно ОСОБА_5 , зокрема відображено профіль у соціальній мережі «Однокласники» де наявні фото та відеофайли, які підтверджують проходження ним військової служби в НЗФ так званої «ДНР» (т.1 а.с. 167-171);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.04.2022, відповідно до якого свідок ОСОБА_6 , заявив, що упевнено впізнає на фотокартці №1 ОСОБА_5 , який проходив службу в третьому мотострілковому батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «ДНР», до обов`язків якого входило здійснення пропускного режиму на територію адміністративної будівлі вказаного підрозділу (колишня будівля Горлівського міського відділу УБОЗ УВМСУ в Донецькій області), згідно довідки до протоколу на фотознімку №1 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 174-177);
- протокол огляду від 27.04.2022, відповідно до якого було зібрано інформацію стосовно ОСОБА_5 розміщену у інтернет-мережі, зокрема, відповідно до сторінки « ОСОБА_7 » вбачається, що він проходить службу в 3-й ОМСБр « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (в/ч НОМЕР_1 ) НОМЕР_3 АК ЮВО ВС РФ (Донецька область). Також, наявні фотокартки з соціальних мереж на яких ОСОБА_5 у військовій формі (т.1 а.с. 179-222).
Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, а саме:
- повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 15.01.2021 (т.1 а.с. 138, 139);
- витяг з кримінального провадження №22021020000000004 від 16.01.2021 (т.1 а.с. 137);
- постанова про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування, та старшого слідчої групи від 16.01.2021, від 02.03.2021, від 22.03.2022, від 19.05.2022 (т.1 а.с. 145, 159, 165, 223);
- довідка про прийняття і реєстрацію заяви від 18.01.2021 (т.1 а.с. 146);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 16.01.2021 (т.1 а.с. 147);
- постанова про визначення групи прокурорів від 16.01.2021, від 26.02.2021, від 17.03.2022 (т.1 а.с. 148, 149, 157, 158, 162, 163);
- постанова про в підслідність від 09.02.2021 (т.1 а.с. 153, 154);
- постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 18.02.2021 (т.1 а.с. 160, 161);
- доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 40, 41 КПК України від 26.04.2022 (т.1 а.с. 172);
- постанова про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням від 27.05.2022 (т.1 а.с. 236, 237);
- клопотання про здійснення спеціально досудового розслідування від 27.05.2022 (т.1 а.с. 239-242);
- доручення в порядку ст. 290 КПК України від 24.06.2022 (т.1 а.с. 243);
- повідомлення про завершення досудового розслідування від 24.06.2022 (т.1 а.с. 244);
- протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 24.06.2022 (т.1 а.с. 245), оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.
Також, судом було допитано свідка ОСОБА_6 , який повідомив, що в 2014-2015 роках проходив службу в ДНР де зустрічався та спілкувався з ОСОБА_5 в штабі третього мотострілкового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «ДНР», який здійснював охорону даної будівлі, що рані була Горлівським міським відділом УБОЗ УВМСУ в Донецькій області. Також, зазначив, що ОСОБА_5 був одягнений у військовій формі на якій були нашивки ДНР та зі зброєю в руках. Крім того, ще раз бачив ОСОБА_5 в штабі коли отримував заробітну плату.
Дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного висновку.
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України – Конституції Україні визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю ї територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про всеукраїнський референдум», всеукраїнський референдум є однією з форм безпосередньої демократії в Україні, способом здійснення влади безпосередньо Українським народом, що полягає у прийнятті (затвердженні) громадянами України рішень з питань загальнодержавного значення шляхом таємного голосування в порядку, встановленому цим Законом. Крім того, відповідно до ст. 2 вказаного Закону, порядок підготовки і проведення всеукраїнського референдуму регулюється Конституцією України, цим Законом, а також іншими законодавчими актами України.
Наприкінці 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у окремих невстановлених осіб виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організації на території Донецької області України.
07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області створено т.зв. «Донецьку народну республіку» та видано «Акт про проголошення державної самостійності «Донецької народної республіки», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014, на порушення порядку встановленого Конституцією України та Законом України «Про всеукраїнський референдум», так званого «загального обласного референдуму» на території Донецької області, з питання визнання державної самостійності «Донецької народної республіки», та вчинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено вказаний так званий «референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «Донецької народної республіки».
Так звана «Донецька народна республіка» має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.
Одним із основних завдань учасників так званої «Донецької народної республіки» є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, утримування захопленої частини території Донецької області під своїм контролем, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України шляхом застосування зброї, вчинення обстрілів, вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
07.04.2014 за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.
13.04.2014 через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14.04.2014 за №405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.
0З квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичної організацій «ДНР», які реалізують злочинний умисел щодо досягнення вищезазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності т.зв. «ДНР» та влади її керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили військовослужбовцям Збройних сил України, правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.
Як наслідок, під контролем представників терористичної організації «ДНР» опинилась частина території Донецької області, визначена постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», постановою Верховної Ради України № 252-VІІІ від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування».
На підставі зазначеного юридично нікчемного нормативно-правового акта представниками самопроголошеної «ДНР», представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані політично-управлінські (т.зв. «органи державної влади ДНР») та силові органи, які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні зв`язки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників зазначених органів лідерам окупаційної адміністрації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
При цьому, кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» у тому числі які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлювали, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії російської федерації, зміна меж території та державного кордону України та порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом незаконного створення на території Донецької області нового псевдодержавного утворення.
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційної адміністрації російської федерації на частині території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VІІ від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
Таким чином, впродовж березня-травня 2014 року на території Донецької області створено незаконну окупаційну адміністрацію російської федерації з ознаками державного утворення так звану «Донецьку народну республіку», яка допомагає російській федерації чинити злочин агресії проти України та допомагає здійснювати тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та регулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Основною метою діяльності вказаної окупаційної адміністрації російської федерації з ознаками державного утворення так званої «ДНР» є дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Приведені факти свідчать про активну підривну діяльність російської федерації, її федеральних органів та самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, яка виражається в окупації території України, що триває до теперішнього часу.
Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» - «ДНР» є терористичною організацією, яка здійснює цілеспрямовану суспільно-небезпечну діяльність.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме:
1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей;
2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини;
3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 1 вищевказаного Закону, незалежно від її тривалості є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.
Надані стороною обвинувачення докази, які були досліджені судом, повністю доводять вину ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Зокрема, з наданих протоколів огляду встановлено, що ОСОБА_5 дійсно вступив та став учасником терористичної організації під назвою «Донецька народна республіка», а також, приймав у ній активну участь, про що свідчить перебування його на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка підпорядкована ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами, зокрема, військовим квитком серії НОМЕР_2 від 01.10.2015, довідкою від 19.08.2020, довідкою від 24.07.2020. 
Крім того, дані обставини підтвердив допитаний свідок ОСОБА_6 який повідомив, що особисто бачив у штабі третього мотострілкового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «ДНР» ОСОБА_5 , який здійснював охорону будівлі. 
Показання свідка узгоджуються з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.04.2022, відповідно до якого він впізнав на фотокартці №1 ОСОБА_5 , який проходив службу в третьому мотострілковому батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «ДНР».
Дані обставини, також підтверджуються протоколами огляду від 28.01.2021 та від 27.04.2022, на яких зображено ОСОБА_5 у військовій формі з відповідними нашивками «ДНР», що підтверджує факт проходження ним служби в 3-му ОМСБр « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (в/ч НОМЕР_1 ) 1АК ЮВО ВС РФ (Донецька область).
Поняття терористичної організації визначено в ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003, відповідно до якої це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
Також, відповідно до ст. 1 вищезазначеного Закону, терористична діяльність – діяльність, яка охоплює планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.
Тобто, терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 258-3 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.
При цьому, суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VIII, в якому «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.
Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року №13 роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для зайняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації – то відповідно до п. 13 даної Постанови, вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.
Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. 
Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, поза розумним сумнівом.
Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 умисно став учасником терористичної організації «ДНР» та в її складі приймав участь у веденні її злочинної діяльності проти військових підрозділів Збройних Сил України і інших військових формувань України, які приймають участь у проведенні антитерористичної операції та Операції об`єднаних сил на території Донецької області, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також те, що обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченого, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком, наближеному до верхньої межі санкції встановленої ч. 1 ст. 258-3 КК України, з застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
Таке покарання, на переконання суду, є необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення ОСОБА_5 та іншими особами кримінальних правопорушень.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обраховувати з дня його затримання на виконання вироку суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 193, 297-1, 297-5, 323, 337, 368-371, 374, 548, 615 КПК України, ст. ст. 12, 52, 59, 65-67, 258-3 КК України, суд –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити йому покарання у вигляді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.
Початок строку відбування основного покарання  ОСОБА_5  рахувати з дня затримання на виконання вироку.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Інформацію про ухвалений вирок, буде опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.
Суддя: