ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6815/24     Головуючий І-ї інстанції – Чижиченко Д..В.
Провадження № 33/818/40/26      Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
21 січня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Дєдової Н.С.
за участю особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності     ОСОБА_1       
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 06 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 01 жовтня 2024 року о 18 год. 18 хв. в м. Харкові по вул. Мар`їнській, 2, водій ОСОБА_1 керував ТЗ LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою приладу Драгер Алкотест та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Постановою судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 06 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 80 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що катався на електроскутері біля Цирку на майданчику та був зупинений співробітниками поліції не на дорозі, а на прилеглій території, яка не є елементом проїзної частини, тобто, не був учасником дорожнього руху.

Вказує, що жодних підстав для зупинки не було, оскільки електроскутерLIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY, відповідно до ДТСУ 2984-95, не є ТЗ, та фактично прирівнюється до велосипеду в розумінні ПДР України, а тому водій електроскутера не повинен мати шолом, як на тому наполягала поліція.

Крім того, у ПДР відсутні визначення «електросамокат», «електроскутер», «скутер» або «електромопед». Разом із тим, аналізуючи визначення «транспортний засіб», з урахуванням того, що електросамокат, потужністю електродвигуна до 3 кВт, яким він керував, не відповідає поняттю «механічний ТЗ», а відтак заборони, визначені ст.130 КУпАП, на нього не розповсюджуються.

Зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, що зафіксовано і відеозаписом події. Вважає, що відсутність чітко вираженої відмови свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення у виді відмови від огляду на стан сп`яніння та, відповідно, порушення п.2.5 ПДР України.

Крім того, його не було відсторонено від права керування ТЗ, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейських з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 01 жовтня 2024 року о 18 год. 18 хв. в м. Харкові по вул. Мар`їнській, 2, водій ОСОБА_1 керував ТЗ LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 ) з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою приладу Драгер Алкотест та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. 
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №140785 від 01.10.2024 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого зазначений огляд у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови) не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 01.10.2024 року о 18 год. 30 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; огляд у КНП ХОР «ОНД» не проводився за відмовою ОСОБА_1 
- рапортом інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Штонденко Ю. щодо події з зазначенням місця та обставин зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування транспортним засобом ТЗ LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY(VIN код НОМЕР_1 ) за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був учасником дорожнього руху, оскількибув зупинений співробітниками поліції не на дорозі, а на прилеглій території, яка не є елементом проїзної частини, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному. 
З відеозапису події, що мала місце 01.10.2024 року, убачається рух ОСОБА_1 на транспортному засобі LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY по узбіччю проїзної частини дороги та подальша його зупинка співробітниками поліції біля автозаправки на прилеглій до проїзної частини території.
З урахуванням вище зазначеного та з огляду на дані відеозапису, ОСОБА_1 , в противагу доводів апеляційної скарги, був учасником дорожнього руху у розумінні вимог ПДР, оскільки будь-яка особа, яка рухається по узбіччю, є учасником дорожнього руху і повинна дотримуватись відповідних вимог Правил дорожнього руху для забезпечення своєї безпеки та безпеки інших учасників руху. 
Перевіряючи доводи апелянта щодо того, що електроскутерLIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 ), потужністю електродвигуна до 3 кВт, яким він керував, не відповідає поняттю «механічний ТЗ», а відтак заборони, визначені ст.130 КУпАП, на нього не розповсюджуються, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до пункту 1.10 ПДР України механічний транспортний засіб- транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду слідує, що будь-який транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна, незалежно від його робочого об`єму, належить до механічних транспортних засобів. Із визначеного випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном.
Згідно змісту постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22, якщо транспортний засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням засобу, характеристика як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Вказаний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування. В свою чергу, механічний транспортний засіб – транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Аналіз наведених термінів свідчить про те, що поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати так: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електроскутер, і в вузькому – механічний транспортний засіб.
Слід зазначити, що 23.03.2023 набрав чинності Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», яким визначено, що легкий персональний електричний транспортний засіб – колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Вказаним законом внесені зміни до Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, визначено, що:
- електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії;
- легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY. (а.с. 3)
Згідно посібника користувача, за технічними характеристиками електроскутер LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 ) має двигун, потужність якого складає 2 000 Вт. (а.с. 22-30)
Відтак, електроскутер, на якому рухався ОСОБА_1 в день події, є легким персональним електричним транспортним засобом, який відноситься до категорії транспортних засобів.
В цьому контексті апеляційний суд також приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові ККС ВС від 15.03.2023 у справі №127/5920/22 (провадження №61-10553св22), за яким використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електроскутера, характеристика електроскутера як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
У ПДР України відсутнє визначення електроскутеру, разом з тим, аналізуючи визначення «транспортний засіб», можна дійти висновку, що електроскутер відповідає поняттю «транспортний засіб», оскільки призначений для перевезення людей, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, використовувала його саме з цією метою.
Зважаючи на те, що електроскутер використовувався як транспортний засіб, особа, яка привела його в дію, а саме ОСОБА_1 , є водієм вказаного ТЗ у розумінні положень п. 1.10 ПДР України.
При цьому, сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом – електроскутером LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 )  не заперечується.
Отже, коли електроскутер служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом, а тому на водія розповсюджується дія ПДР, в тому числі вимоги п.2.5 ПДР.
Таким чином, доводи апелянта про те, що електроскутер LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 )  не відповідає поняттю «механічний ТЗ», а відтак заборони, визначені ст.130 КУпАП, на нього не розповсюджуються, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність його зупинки співробітниками поліції, оскільки електроскутерLIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 ) не є ТЗ, а тому водій електроскутера не повинен мати шолом, є неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до рапорту інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Штонденко Ю., під час несення служби в екіпажі Купол-3201 за адресою: м.Харків, вул. Мар`їнська, 2, згідно ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» було зупинено ТЗ LIKE.BIKE SEEV CITY HARLEY (VIN код НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с. 8)
Відеозаписом події зафіксовано, що причиною зупинки ОСОБА_1 стала відсутність у нього шолома, про що останньому було повідомлено інспектором поліції.
За змістом Закону України від 24.02.2023 № 2956-IX «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», серед основних правил руху для водіїв електроскутерів є, зокрема, вимога їздити в шоломі, використовувати інші засоби безпеки.
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, як вбачається з матеріалів судового провадження, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством апелянтом не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
 
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся, не є слушними та спростовуються зібраними матеріалами.
Так, як зафіксовано відеозаписом, після зупинки ТЗ під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування з поліцейськими в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (сильний запах алкоголю з порожнини рота), про що йому одразу і повідомив інспектор поліції та запропонував пройти відповідний огляд на місці зупинки ТЗ або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів, що згоден пройти такий огляд на місці, але попросив трохи почекати. Після того, ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у лікарні, на що останній то погоджувався, то відмовлявся, то просив зачекати на товариша, який забере ТЗ. Наприкінці розмови ОСОБА_1 висловив думку, що немає підстав для проходження огляду, оскільки він не водій, по дорозі він не рухався, а його ТЗ – фактично велосипед, на що йому тоді було повідомлено співробітником поліції про складення щодо нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП.
Дослідивши відеозапис, проаналізувавши всі обставини проведення огляду, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 умисно не надавав чіткої відповіді на питання працівників поліції, з метою затягування передбаченого Інструкцією часу, продовж якого водій повинен пройти огляд або повинен бути доставлений до закладу охорони здоров`я для проведення огляду та відібрання біологічної середовища, тобто, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак, не здійснював активні, свідомі та вольові дії, для надання конкретної відповіді на питання працівників поліції чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом експресивної поведінки та казуїстики намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути від відповідальності, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановленою законом процедурою. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2.5 ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а саме пройти відповідний огляд в установленому порядку.
Таким чином, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.
Крім того, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.
Доводи апелянта щодо не відсторонення його від права керування ТЗ є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, рапортом інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта Штонденко Ю., за змістом якого після складання матеріалів, ОСОБА_1 було відсторонено від керування ТЗ, авто залишено на місці зупинки без порушень ПДР. (а.с. 8)
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Жодних вагомих причин, які б унеможливлювали виконання ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР, тобто, ставили суб`єктивний фактор над суспільним, матеріали справи не містять, не надано їх було й під час апеляційного розгляду.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 06 травня 2025 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик