КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/13996/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Київ
Справа № 753/15844/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року, постановлену у складі судді Коваленко І.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
встановив:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту спільного проживання позивача з її сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - зазначивши, що зареєстроване місце проживання позивача не співпадає з місцем реєстрації проживання її сина.
Суд безпідставно не надав належної оцінки довідці «Песель» на матір і дитину, в якій зазначена їхня адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , а також довідку з дитячого садка, відповідно до якої дитина навчається в польському дитячому садку по теперішній час і, за наявними у дитсадку відомостями, проживає за вищевказаною адресою.
Стверджує, що достатність, достовірність, належність і допустимість доказів оцінюється судом в нарадчій кімнаті, а не при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, натомість, невідкриття провадження у справі за позовом, поданим в інтересах дитини, становитиме обмеження для позивача в доступі до правосуддя і ставить її дитину в надскладну матеріальну ситуацію.
Вказує на те, що факт сумісного проживання позивача та її дитини може бути підтверджений не лише наданими документами, а й показаннями свідків та іншими документами, питання про долучення яких позивач має право ініціювати перед судом в порядку статті 83 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року, оскільки позивач надала документ під назвою «копія договору підряду працевлаштування позивача» без його перекладу на державну мову та копії закордонних паспортів позивача і дитини, що не може вважатися достатніми доказами перебування дитини виключно на утриманні матері, зважаючи на отримані судом відомості про зареєстроване місце проживання відповідача та спільної дитини сторін.
Проте з наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 13 травня 2025 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху на тій підставі, що відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Встановивши, що зареєстроване місце проживання відповідача співпадає з реєстрацією місця проживання спільної дитини сторін ( АДРЕСА_2 ), а реєстрація місця проживання позивача є відмінною ( АДРЕСА_3 ), суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було додано доказів того, що малолітній син фактично проживає з нею та перебуває на її утриманні.
18 червня 2025 року представник позивача звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 09 червня 2025 року, в якій зазначила, що відповідно до пункту 8 договору підряду, укладеного з роботодавцем позивача на території Республіки Польща, позивач виконує «прості робочі на виробничій лінії в промисловості» з погодинною оплатою в розмірі 30,50 злотих за годину, а також, що на підтвердження факту спільного проживання позивача з її дитиною надано копії закордонних паспортів, згідно з якими позивач зі своїм сином перетнули кордон України в один день - 28 липня 2023 року. Крім цього зазначила, що суду разом з позовом було додано довідки «Песель» на матір і дитину, в яких зазначена адреса проживання: АДРЕСА_1 , і довідка з дитячого садка про те, що на теперішній час дитина навчається в польському дитячому садку і що за наявними в дитсадку відомостями дитина проживає за вказаною адресою.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року позов повернуто позивачу відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, у зв`язку з неусуненням недоліків, визначених ухвалою цього суду від 09 червня 2025 року.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що до позову було додано, з-поміж іншого, копію перекладеного з польської на українську мову повідомлення про надання номерів ПЕСЕЛЬ 88110516884 18301014499 від 20 січня 2025 року, згідно з яким позивач та її син зареєстровані і проживають за адресою: 
АДРЕСА_4 копії довідки Комплексу дошкільних закладів № 3 від 17 березня 2025 року за № ZP3-4216/02/25 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , з 03 лютого 2025 року відвідує Комплекс дошкільних закладів № 3 - Дошкільний заклад № 131 ім. Кубуся Пухатка в Познані за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання з ним самої дитини, на утримання якої і стягуються аліменти.
Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Таким чином, дійшовши висновку про те, що позов може бути подано одним із батьків, з яким проживає дитина, суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам на підтвердження спільного проживання дитини разом з позивачем, внаслідок чого постановив необґрунтовану ухвалу.
За викладених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що достатність, достовірність, належність і допустимість доказів оцінюється судом при ухваленні рішення, а не при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 24 червня 2025 року є необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам, зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.