ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/102/26 Справа № 202/31159/13-ц 	  	Головуючий у першій інстанції: Михальченко А. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Гапонова А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О. від 12 лютого 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 року, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 4608,44 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.04.2008 року. Відповідач порушив умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 11.07.2013 року виникла заборгованість у розмірі 60577,91 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 3957,60 грн, заборгованість за відсотками - 17848,37 грн, заборгованість за комісією – 1347,90 грн, пеня – 34063,19 грн, штраф 500,00 грн (фіксована частина), 2860,85 грн штраф (процентна складова). Вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають зі вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки №167 від 20.10.2010 року на суму 10000,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь за кредитним договором №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 року з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 50577,91 грн, стягнути солідарно з відповідачів 10000,00 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 у сумі 3957,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 39,55 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, комісією, пені та штрафів, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення даної частини позовних вимог. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 60577,91 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення місцевого суду з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 (позичальник) договору №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 року, останній отримав кредит у сумі 4608,44 грн на строк 18 місяців з 04.10.2006 по 10.04.2008, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0% на місяць (24,00% на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 89,86 грн (а.с. 108). 
Заява містить текст про погодження споживача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, але не конкретизовано яка саме редакція Умов погоджена споживачем. 
Долучені до позовної заяви витяг з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 109-110). 
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 20.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ПАТ "А-Банк" (поручитель) було укладено договір поруки №167, згідно якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою у розмірі 10000,00 грн (а.с. 106). 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 11.07.2013 банком нарахована заборгованість у розмірі 60577,91 грн, з яких 3957,60 грн. – заборгованість за кредитом, 17848,37 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 1347,90 грн. – заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 34063,19 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 2860,85 грн. – штраф (процентна складова) (а.с. 105). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від зазначених висновків (пункт 108 постанови). 
Згідно з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем, нараховані за кредитним договором №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 року у межах строку кредитування по 10.04.2008 відсотки становлять - 3548,87 грн, а комісія - 1347,9 грн (а.с. 105). 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення кредитного договору №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 року та отримання позичальником кредитних коштів; встановивши неналежне виконання ОСОБА_1 умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості;   приймаючи до уваги безпідставне нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та комісії за умовами договору поза межами строку кредитування, - колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3548,87 грн та заборгованості по комісії в розмірі 1347,90 грн, нарахованих по 10.04.2008. 
Зазначена вище заборгованість підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 105). 
Підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14299,50 грн відсутні, адже вона нарахована після спливу строку кредитування у період з 10.04.2018 по 11.07.2013. 
Щодо позовних вимог про стягнення на користь банку пені в розмірі 34063,19 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 2860,85 грн, колегія зазначає наступне. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). 
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
У заяві позичальника ОСОБА_1 від 04.10.2006 року розмір та порядок нарахування неустойки - пені та штрафів не зазначений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути неустойку (пеню, штрафи). 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.10.2006 року, посилався на Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), як невід`ємну частину кредитного договору. 
Витягом з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі відповідальність сторін (Розділ 6), зокрема, сплату пені (пункти 6.1, 6.2), штрафи за порушення позичальником строків платежів (пункти 6.3-6.5) та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату неустойки, наданий банком Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).
Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.10.2006 року шляхом підписання заяви позичальника. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки - пені та штрафів.
Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені в розмірі 34063,19 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 2860,85 грн. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишив поза увагою погодження у заяві позичальника суттєвих умов кредитного договору, зокрема, порядку та розміру сплати відсотків за користування кредитом і комісії. 
Тому рішення місцевого суду в частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії, пені, штрафів підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України). 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (4239,38 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (14,62%) в сумі 619,80 грн (а.с. 117, 226). 
На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачем судового збору при поданні заяви про перегляд заочного рішення (536,80 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (85,38%) в сумі 458,32 грн (а.с. 2). 
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 161,48 грн (619,80 грн - 458,32 грн). 
Тому рішення суду першої інстанції підлягає також скасуванню в частині розподілу судових витрат, з ухваленням у цій частині нового судового рішення. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача  ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, комісії, пені та штрафів. 
Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у стягненні на користь банку солідарно заборгованості з АТ «Акцент-Банк», а також в частині стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 3957,60 грн не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року в оскаржуваній частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії, пені, штрафів; в частині розподілу судових витрат – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) за кредитним договором №PLRMRX06738035 від 04.10.2006 заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 3548,87 грн, заборгованість по комісії в розмірі 1347,90 грн, а всього 4896 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість) грн 77 коп. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 14299,50 грн, пені в розмірі 34063,19 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) в сумі 2860,85 грн – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судові витрати в розмірі 161 (сто шістдесят одна) грн 48 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складений 22 січня 2026 року.

Головуючий         Т.П. Красвітна

Судді          В.С. Городнича

А.В. Гапонов