Провадження № 2/641/287/2026 	Справа № 641/2758/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року         м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Чайка І.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кривенко А.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали справи № 641/2758/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - 
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що квартира АДРЕСА_1 , що є предметом спору, належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є відповідно рідною тіткою та двоюрідним братом чоловіка позивача – ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 у 2015 році спадщину прийняв її син ОСОБА_6 , який спільно проживав з нею на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер у 2016 році. Після смерті двоюрідного брата ОСОБА_6 . ОСОБА_4 , який є чоловіком позивача, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. В подальшому ОСОБА_4 помер, залишивши заповіт на користь свої дружини – позивача у справі, зробивши розпорядження про те, що все майно, де б воно не було та з чого б не складалося, заповідає своїй дружині. Позивач звернулась до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на час смерті її чоловіка (спадкодавця) останній не оформив своїх спадкових прав на спірну квартиру. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою суду від 22.04.2025 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.
13.03.2025 представником третьої особи надані письмові пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважав що чоловік позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 не набув прав на спадкове майно після смерті його двоюрідного брата – ОСОБА_6 , як відповідно і сам ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5 , оскільки не звертався до нотаріальної контори з приводу офомлення спадщини та не зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру. Щодо відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , зазначив, що ними не було надано доказів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_6 у зв`язку з чим нотаріусом їм правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалою суду від 16.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
19.09.2025 представником позивача надані додаткові пояснення, в яких вона вважала позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та просила їх задовольнити.
Ухвалою суду від 22.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 05.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив не подали.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.06.2006 № 3-06-268141, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 набули на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 , яка була приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Також цей факт підтверджується довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 19.06.2024 року № 1147956.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 25.06.2025 № 81645215.
З Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 07.05.2021 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 станом на 28.03.2015 – тобто на день смерті ОСОБА_5 , були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Статтею1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.
Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець,який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Виходячи з досліджених вище доказів судом встановлено, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на день смерті останньої був зареєстрований та постійно проживав разом зі спадкодавцем та не заявив про відмову він спадщини. 
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.  Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.  У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (ст. 1265 ЦК України).
Відповідно до актового запису про смерть від 20.08.2016 № 12326 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та після його смерті була заведена спадкова справа № 694/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.12.2016 року № 46269536 та № 76647016 від 17.04.2024.
Згідно з довідкою КП «Жилкомсервіс» від 22.12.2016 ОСОБА_6 , 1965 р.н. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 29.01.1986 до дня смерті, знятий з реєстрації 28.10.2016. На день смерті був зареєстрований один.
З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.05.2024 № 76828486 вбачається, що відсутні відомості про заповіти/спадкові договори ОСОБА_6 .
Пред`являючи до суду позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом, позивач зазначає, що її чоловік – ОСОБА_4 був двоюрідним братом ОСОБА_6 . 
Так, відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 22.03.2017 року №00017812757, №00017812718, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є рідними сестрами, а їх батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . 
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_10 (після укладення шлюбу – ОСОБА_11 ) є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 вбачається, що 24 червня 1961 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_11 ».
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_14 та ОСОБА_5 (до шлюбу – ОСОБА_15 ).
Зі змісту свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 вбачається, що 11 листопада 1947 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_18 ».
Батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_16 та ОСОБА_19 (до шлюбу – ОСОБА_15 ), про що зазначено в свідоцтві про народження ОСОБА_4 від 18.01.1951 року,
ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Отже, з досліджених судом документів, встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_19 є рідними сестрами, а ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відповідно є відповідно двоюрідними братами, а таким чином в розумінні ч. 1 ст. 1265 ЦК України ОСОБА_4 є спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .
Також, зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що 02.12.2016 року ОСОБА_2 , звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Доказів родинних зв`язків ОСОБА_2 з ОСОБА_6 та факту постійного проживання зі спадкодавцем, матеріали спадкової справи не містять. 
01.12.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постановою Першої ХМДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2017 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки останньою пропущено строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, а також не надано документів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Суд погоджується із запереченням представника третьої особи – Харківської міської ради в частині недоведеності права на спадщину після смерті ОСОБА_6 саме з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки останні не надали доказів своїх родинних зв`язків та проживання зі спадкодавцем на день його смерті ні нотаріальній конторі, ні суду.
Із заяви ОСОБА_4 , поданої до Першої ХМДНК 22.03.2017 року вбачається, що останній прийняв спадщину після смерті свого двоюрідного брата – ОСОБА_6 . 
Постановою Першої ХМДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2017 року, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року ОСОБА_4 визначено додатковий строк, терміном 1 (один) місяць, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 .
Зі змісту заяви ОСОБА_4 , поданої до нотаріальної контори 03.03.2021 року вбачається, що останній прийняв спадщину як спадкоємець за законом відповідно до ст. 1266 ЦК України після смерті свого двоюрідного брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Частиною 4 ст. 1266 ЦК України передбачено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Таким чином, судом встановлено, що відповідно до ст. ст. 1265, 1266, 1269 ЦК України, ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті свого двоюрідного брата ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та після його смерті Першою ХМДНК було заведено спадкову справу № 164/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.04.2021 № 64216040.
27 листопада 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_20 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_18 », про що зазначено в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_9 .
Згідно із заповітом від 25.02.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Герасимовою О.О., ОСОБА_4 на випадок його смерті зробив розпорядження, що все майно, де б таке не було, та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, заповідає дружині – позивачу по справі - ОСОБА_1 .
Відповідно до заяви ОСОБА_1 , поданої до Першої ХМДНК 03.04.2021 року, вона прийняла спадщину після смерті чоловіка – ОСОБА_4 .
Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , виходячи з того, що власники квартири померли. Після смерті ОСОБА_5 у 2015 році її син ОСОБА_6 , прийняв спадщину, оскільки проживав разом з матір`ю на день смерті останньої, але не оформив своїх спадкових прав - не подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, та у 2016 році також помер.
З дослідженої судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , а саме зі змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07.05.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 має двох дітей – ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Доказів звернення дітей спадкодавця ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини після смерті батька матеріали спадкової справи не містять, та відповідно до листа Мінсоцполітики від 26.01.2026 року відомості про інвалідність зазначених осіб відсутні. 
За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.
Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.
Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України)
Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка – ОСОБА_4 , своєчасно, відповідно до ст. 1261 ЦК України, подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевказані обставини та факт належності на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 , що є предметом спору, а також встановлення судом спадкування вищезазначеної квартири після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 її сином ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та подальшим спадкуванням після його смерті цієї квартири ОСОБА_4 , а також те, що позивачем надані належні докази того, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка – ОСОБА_4 та прийняла спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, та визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, 1265, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11-13, 76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_3 .
Відповідачі – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_11 , АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, АДРЕСА_5 .
Третя особа – Харківська міська рада, код ЄДРПОУ 04059243, м. Харків, м-н Конституції, 7.

Суддя І.В.Чайка