Справа № 680/687/25
№2/680/18/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2026 року      селище Нова Ушиця
Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого судді Яцини О.І.,
з участю секретаря судового засідання Стандрійчук М.П.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який поданий її представником – адвокатом Солов`єм Олександром Васильовичем, до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння та припинення спільної сумісної власності на нього,
установив:
Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити спільну сумісну власність на дане домоволодіння.
Свої вимоги мотивує тим, що 21 червня 1986 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу, сторони побудували домоволодіння за вказаною адресою.
Право власності на дане домоволодіння зареєстровано 10 березня 2005 року на ім`я відповідача. Відповідно до технічного паспорта домоволодіння складається з житлового будинку, літньої кухні та сарая з підвалом. Таким чином, вказане домоволодіння є їх спільною сумісною власністю.
Проте, 05 вересня 2025 року, у порядку статті 16 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» відповідач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради щодо декларування зняття позивачки з реєстрації її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .
Вказує, що після зняття її з місця реєстрації відповідач не допускає її в помешкання внаслідок чого вона позбавлена права володіння та користування своїм майном. Враховуючи статті 69 та 70 СК України її частка у праві спільної сумісної власності на вказане домоволодіння складає 1/2 частини.  Тому звернулася до суду за захистом своїх спадкових прав.
Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 26 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи за його та позивачки відсутності, позов підтримав.
Відповідач у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про таке, подав до суду заяву про визнання позову.
Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
З 27 січня 1997 року позивачка зареєстрована з адресою АДРЕСА_1 , а 05 вересня 2025 року знята з реєстрації (а.с.8).
Сторони уклали шлюб 21 червня 1986 року (а.с.9). 
10 березня 2005 року за позивачем зареєстровано право приватної власності на домоволодіння з адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).
Вказане домоволодіння складається з житлового будинку, літньої кухні, сарай з підвалом (а.с.11, 12).
Ринкова власність домоволодіння становить 243520,00 грн (а.с.13-40).
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).
Згідно зі змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Відповідачем не доведено, що спірне домоволодіння побудоване (придбане) за його особисті кошти.
За таких обставин суд вважає за необхідне визнати домоволодіння з адресою АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вирішуючи питання про поділ спірного автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено.
За таких обставин суд вважає, що частки сторін у праві власності на спірне домоволодіння є рівними по 1/2 частці за кожним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна підлягають задоволенню та за позивачкою слід визнати право власності на частку домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.
На підтвердження витрат правничої допомоги позивачкою надано договір про надання правничої допомоги №141 від 25 вересня 2025 року укладеного між позивачкою та адвокатом Солов`єм О.В., акт приймання-передачі виконаної роботи від 25 вересня 2025 року квитанцію №141 від 25 вересня 2025 року про оплату гонорару у розмірі 10000 грн, ордер серії ВХ №1107032. 
Згідно із положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
В свою чергу при встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Отже, згідно зі ст. 137 ЦПК України, ураховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивачки, її публічний інтерес, співмірність даних витрат, які на думку суду є завищеними, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1217,60 грн пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 100 %).
Керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 , який поданий її представником – адвокатом Солов`єм Олександром Васильовичем, до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння та припинення спільної сумісної власності на нього – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити спільну сумісну власність на дане домоволодіння.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1217 (одну тисячу двісті сімнадцять) гривень 60 копійок судового збору.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. 

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 . 

Суддя   О.  І.  Яцина