П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8650/25	

Головуючий в 1 інстанції: Дерев`янко Л.Л.
Дата і місце ухвалення: 08.09.2025р., м. Миколаїв 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Єщенка О.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю Агентство «Медиус-Плюс» до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
В серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю Агентство «Медиус-Плюс» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просило суд:
- визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору у розмірі 852 796,80 грн.;
- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору у розмірі 852 796,80 грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не закінчення виконавчого провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору у розмірі 852796,80 грн.
Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору у розмірі 852796,80 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» судові витрати в розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 08.09.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ТОВ Агентство «Медиус-Плюс».
В своїй скарзі апелянт зазначає, що 16.12.2020р. державним виконавцем Відділу винесено постанову ВП №44080788 від 16.12.2020р. про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №1403/1806/12 2/469/3/14, виданого 20.06.2014р. Березанським районним судом Миколаївської області про звернення стягнення на предмет іпотеки) стягувачу, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі заяви представника стягувача Степіної Н.Г. від 14.12.2020р. про повернення виконавчого документа без виконання. На підставі частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» 16.12.2020р. державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору №44080788 від 16.12.2020р., на підставі якої відкрито виконавче провадження №63944181. При цьому, ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» не визначено такої підстави для закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору як відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо якого державним виконавцем було попередньо винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.
Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №44080788 з примусового виконання виконавчого листа по справі №1403/1806/12, виданого 20.06.2014р. Березанським районним судом Миколаївської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - комплекс, базу відпочинку «Алые паруса», що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр. Курортний, 51, що належить відповідачу ТОВ «Медиус-Плюс» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, обладнання і інвентаря, укладеного між відкритим акціонерним товариством НПКК «Алые паруса» та ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» 28 квітня 2001 року, зареєстрованого Миколаївським ММБТІ 09.07.2001р. в реєстрову книгу №25 за реєстровим №58, реєстраційне посвідчення від 09.07.2001р., за іпотечним договором від 07.05.2010р. для погашення загальної заборгованості перед ОСОБА_1 в сумі 8527968,00 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. 
17.07.2014р. державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44080788. 
16.12.2020р. державним виконавцем відповідача винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №44080788, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заяви представника стягувача.
Того ж дня, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Д.К. винесено постанову від 16.12.2020р. ВП №44080788 про стягнення з боржника ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору в розмірі 852796,80 грн. Зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом. 
16.12.2020р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Д.К. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору в розмірі 852796,80 грн. Стягувач: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
З матеріалів справи, також, вбачається, що 30.12.2020р. приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64017466 з виконання виконавчого листа по справі №1403/1806/12, виданого 20.06.2014р. Березанським районним судом Миколаївської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - комплекс, базу відпочинку «Алые паруса», що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр. Курортний, 51, що належить відповідачу ТОВ «Медиус-Плюс» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, обладнання і інвентаря, укладеного між відкритим акціонерним товариством НПКК «Алые паруса» та ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» 28 квітня 2001 року, зареєстрованого Миколаївським ММБТІ 09.07.2001р. в реєстрову книгу №25 за реєстровим №58, реєстраційне посвідчення від 09.07.2001р., за іпотечним договором від 07.05.2010р. для погашення загальної заборгованості перед ОСОБА_1 в сумі 8527968,00 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. 
В пункті 3 вказаної постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 852 796,80 грн. 
22.07.2025р. ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» звернулося до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про закінчення виконавчого провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору в розмірі 852796,80 грн.
Листом від 31.07.2025р. №11843 Відділ повідомив ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» про відсутність, передбачених частиною 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору в розмірі 852796,80 грн.
Зазначене стало підставою для звернення ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов товариства суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.07.2022р. у справі №320/6215/19, де зазначено, що частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку з участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа. Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору в подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону №1404-VIII, так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виходячи з наступного.
Частиною 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016р. №1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, п.1 ч.1 ст.37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
На виконання вказаних норм Закону відповідачем постановою від 16.12.2020р. повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №44080788 та виведено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2020р. ВП №44080788. Відкрито виконавче провадження №63944181 з примусового виконання постанови №44080788 від 16.12.2020р. про стягнення з ТОВ Агентство «Медиус-Плюс» виконавчого збору в розмірі 852796,80 грн. 
Між тим, стягувач ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа №1403/1806/12, виданого 20.06.2014р. Березанським районним судом Миколаївської області, та постановою приватного виконавця Баришнікова А.Д. від 30.12.2020р. відкрито виконавче провадження №64017466 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. 
Згідно ч.7 ст.31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Таким чином, наявність у даному випадку постанови про стягнення виконавчого збору №44080788 від 16.12.2020р. та виділення її виконання в окреме виконавче провадження, та прийняття постанови приватним виконавцем про стягнення винагороди створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного і того ж виконавчого документу.
Виникнення вказаних обставин досліджувалось Верховним Судом у постанові від 13.04.2023р. у справі №160/695/22, в якій Верховний Суд наголосив, що Закон України «Про виконавче провадження» містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Верховний Суд сформував правовий висновок, якій в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, підлягає застосуванню при вирішенні спірних правовідносин у цій справі.
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
Верховний Суд зауважив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема п.5 ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.
Законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.
Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Верховний Суд зазначив, що логічний і цільовий способи роз`яснення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац). Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.
За правилами ч.6 ст.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Застосування ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє Верховному Суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору. 
Аналогічний висновок щодо недопущення подвійного стягнення і виконавчого збору і основної винагороди викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19.
Враховуючи вказані висновки Верховного Суду колегія суддів вважає, що оскільки відповідач листом від 31.07.2025р. №11843 відмовив у закінченні виконавчого провадження №63944181, в якому стягується виконавчий збір, тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ Агентство «Медиус-Плюс».
Доводи апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 08.09.2025р. колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 272, 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	О.В. Єщенко   О.А. Шевчук